ПРАКТИКА НА СЪДИЙСКАТА КОЛЕГИЯ НА ВИСШИЯ СЪДЕБЕН СЪВЕТ ПО ДИСЦИПЛИНАРНИ ПРОИЗВОДСТВА СРЕЩУ СЪДИИ ЗА ПЕРИОДА НА МАНДАТА НА 8-МИЯ СЪСТАВ НА ВСС
	Решаването на въпроси, свързани с дисциплинарната отговорност на съдии е едно от основните правомощия на съдийската колегия на Висшия съдебен съвет, съгласно чл. 130а, ал. 5 , т. 3 от Конституцията на Република България и чл. 30, ал. 5, т. 3 от Закона за съдебната власт. Това правомощие и начинът, по който се упражнява има съществено значение за правния статут на съдиите и за гарантиране на тяхната независимост като конституционно закрепена ценност на правовата държава. 
	Като дисциплинарнонаказващ орган, при реализиране на дисциплинарна отговорност по отношение на съдии съдийската колегия на ВСС по редица въпроси действа в условията на оперативна самостоятелност, поради което за да се гарантира законност, обективност, истинност, справедливост и спазването на принципите на последователност и предвидимост е необходимо да се изследва и анализира дисциплинарната практика. Водена от същите изисквания, съдийската колегия на ВСС прие с решение по протокол № 10/30.03.2021 г. Вътрешни правила за дисциплинарната дейност на съдийската колегия на ВСС.
	Основната цел на настоящия преглед е да се представи в един документ цялата информация за всички дисциплинарно производства, водени срещу съдии през мандата на осмия състав на ВСС, да се анализира практиката на съдийската колегия и съдебната практика на Върховния административен съд, да се идентифицират тенденции, противоречия, проблеми и евентуално да се предложат възможни разрешения.	
	І. ДОПУСТИМОСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО ЗА ОБРАЗУВАНЕ НА ДИСЦИПЛИНАРНО ПРОИЗВОДСТВО
	Съдийската колегия на Висшия съдебен съвет (СК на ВСС) проверява предпоставките за допустимостта на предложението за образуване на дисциплинарно производство, а именно: компетентност на органа, направил предложението, липса на влязъл в сила административен акт за освобождаване от длъжност на лицето, на което се иска да бъде наложено дисциплинарно наказание, липса на влязъл в сила акт за същото дисциплинарно нарушение, липса на друго дисциплинарно производство със същия предмет, пред същия орган и между същите страни, независимо дали е във фазата на приемане на решение от СК на ВСС или оспорване пред съда, спазване на сроковете за образуване на дисциплинарно производство по чл. 310 от Закона за съдебната власт (ЗСВ). 
	Дисциплинарно производство не се образува, когато предложението е направено от лице или орган, които не са овластени от ЗСВ с такова правомощие; е изтекъл някой от сроковете по чл. 310 ЗСВ; за същото нарушение и на същия съдия, административен ръководител или заместник на административен ръководител вече е наложено дисциплинарно наказание; налице е друго дисциплинарно производство със същия предмет, пред същия орган и между същите страни, независимо дали е във фазата на приемана на решение от съдийската колегия на ВСС или оспорване пред съда; лицето, за което се отнася предложението, е освободено преди образуване на дисциплинарното производство или е починало. Образувано дисциплинарно производство се прекратява в случаите, когато тези обстоятелства се установят и/или настъпят в хода на производството.

	1) За периода на 8-мия мандат на ВСС (от 03.10.2017 г. до настоящия момент), с решение на СК на ВСС са образувани общо 25 (двадесет и пет) дисциплинарни производства срещу съдии, както следва за 2018 г. – 10 (десет), за 2019 г. – 4 (четири); за 2020 г. – 4 (четири); за 2021 г. – 3 (три); за периода от 01.01.2022 г. до 08.07.2022 г. – 4 (четири). По 3 (три) от внесените предложения за налагане на дисциплинарно наказание на съдии не са образувани дисциплинарни производство за част от твърдените дисциплинарни нарушения, поради изтичане на 6-месечния срок по чл.  310 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията и/или поради наличие на друго дисциплинарно производство за същото нарушение, а именно:
	- Дисциплинарно дело № 18/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд - Ихтиман. Предложението е направено от председателя на Районен съд - Ихтиман. С решение на СК на ВСС по точка 1.1 от протокол № 19/12.06.2018 г., по предложение на Комисия „Дисциплинарна дейност и взаимодействие с ИВСС“ (КДДВИВСС), не е образувано дисциплинарно производство по направеното искане от председателя на Районен съд - Ихтиман, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода от датата на обявяване за решаване до 18.10.2017 г. по конкретни дела, поради изтичане на шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушението. При преценка на допустимостта на направеното предложение е прието, че административният ръководител е узнал за допуснатото до 18.10.2017 г. бездействие от страна на съдията по конкретни дела при осъществяване на текущ контрол относно срочността по администриране и произнасяне от страна на съдията и изготвяните за целта периодични справки за ненаписани в срок дела. В същите обективно се е съдържала необходимата информация, за да се направи обоснован извод относно това дали съдията е спазвал законоустановените срокове при постановяване на съдебните актове по разпределените му дела, в посочения период. С решение на СК на ВСС по точка 1.2 от протокол № 19/12.06.2018 г.  е образувано дисциплинарно производство - дисциплинарно дело № 18/2018 г. по описа на ВСС, по останалата част от направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание, за които не е преклудирана възможността за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията. 
	Решението на СК на ВСС, с което не е образувано дисциплинарно производство за част от твърдените дисциплинарни нарушения не е оспорено пред Върховния административен съд (ВАС).

	- Дисциплинарно дело № 22/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Софийски районен съд (СРС). Предложението е направено от председателя на СРС. С решение на СК на ВСС по точка 6.1 от протокол № 24/17.07.2018 г., по предложение на КДДВИВСС, не е образувано дисциплинарно производство по направеното искане от председателя на СРС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода от датата на обявяване за решаване до 26.04.2017 г. по конкретни дела, поради наличие на друго дисциплинарно производство за същото нарушение и между същите страни. С решение на СК на ВСС по точка 6.2 и 6.3 от протокол № 24/17.07.2018 г.  не е образувано дисциплинарно производство по направеното искане от председателя на СРС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията за периода 26.04.2017 г.  до 12.12.2017 г. от датата на обявяване за решаване, респ. датата на изтичане на срока по чл.131 ГПК, до 12.12.2017 г., по конкретни дела, поради изтичане на  шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушението (вж. ДД № 18/2018 г.). С решение на СК на ВСС по точка 6.4. от протокол № 19/17.07.2018 г. е образувано дисциплинарно производство – дисциплинарно дело № 22/2018 г. по описа на ВСС, по останалата част от направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание. 
	Решенията на СК на ВСС, с които не е образувано дисциплинарно производство за част от твърдените дисциплинарни нарушения, не са оспорени пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 27/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Предложението е направено от Инспектората към Висшия съдебен съвет (ИВСС). С решение на СК на ВСС по точка 1.1. от протокол № 26/31.07.2018 г., по предложение на КДДВИВСС, не е образувано дисциплинарно производство по направеното искане от ИВСС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията от датата на обявяване за решаване до 10.07.2017 г., по конкретни дела, поради наличие на друго дисциплинарно производство за същото дисциплинарно нарушение между същите страни. С решение по точка 1.2. от протокол № 26/31.07.2018 г. на СК на ВСС е образувано дисциплинарно производство – дисциплинарно дело № 27/2018 г. по описа на ВСС, по останалата част от направеното предложение. 
	Решението на СК на ВСС, с което не е образувано дисциплинарно производство за част от твърдените дисциплинарни нарушения не е оспорено пред ВАС.

	2) За посочения период СК на ВСС е разгледала и се е произнесла с решение по общо 40 (четиридесет) дисциплинарни производства, от които 25 (двадесет и пет), образувани от предходния състав на ВСС. От тях 15 (петнадесет) дисциплинарни производства са прекратени изцяло, като основанията за прекратяване са свързани с изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, настъпила смърт на дисциплинарно привлеченото лице в хода на дисциплинарното производство, влязъл в сила акт за освобождаване от длъжност „съдия“:
	- Дисциплинарно дело № 42/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд - Свиленград. С решение на СК на ВСС по протокол № 31/23.10.2018 г. е прекратено производството по делото, поради липса на правосубектност, настъпила след образуване на производството (настъпила смърт на дисциплинарно привлеченото лице в хода на производството). Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 4/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 38/04.12.2018 г. е прекратено производството по делото, поради влязло в сила решение на СК на ВСС, прието по протокол № 17/25.04.2017 г., с което по друго дисциплинарно дело е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ – дисциплинарно освобождаване от длъжност „съдия“. Решението е влязло в сила.
	- Дисциплинарно дело № 38/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 40/11.12.2018 г. е прекратено производството по делото, поради влязло в сила решение на СК на ВСС, прието по протокол № 17/25.04.2017 г., с което по друго дисциплинарно дело е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ – дисциплинарно освобождаване от длъжност „съдия“. Решението е влязло в сила.
	- Дисциплинарно дело № 41/2017 г., образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г. е прекратено производството по дисциплинарно дело № 41/2017 г. по описа на ВСС, поради изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. Производството по делото е образувано по предложение на ИВСС за това, че през времето от 07.01.2013 г. – 16.08.2016 г., съдията е допуснала виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на сроковете по чл. 235, ал. 5 и чл. 316 от Гражданския процесуален кодекс (ГПК) за изготвяне на съдебните актове, както и за действия и бездействия, с които неоправдано е забавила съдебното производство по разпределените й дела – дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. При преценка допустимостта на направеното предложение с оглед сроковете по чл. 310 ЗСВ, дисциплинарният състав  е установил, че справки за забавените дела за периода след 2014 г. са били изготвени от административния ръководител на СРС и предоставени на ИВСС с писма от 06.12.2016 г. и 12.01.2017 г. Прието е, че считано от датата на тяхното изготвяне е започнал да тече и срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, тъй като в тях се е съдържала необходимата информация по конкретните дела, предмет на дисциплинарното  производство, включваща номер и година на образуване, период на допуснатото от съдията забавяне, изчислено по дни, считано от изтичане на срока по чл.235, ал. 5 ГПК за обявяване на съдебното решение, от което следва да се приеме, че административният ръководител е узнал за бездействието на съдията. При тези данни, дисциплинарният състав е приел, че срокът е изтекъл на 06.06.2017 г. и съответно на 12.07.2017 г., като за посочените периоди не са налице обстоятелства, които да допуснат прилагането на чл. 310, ал. 5 ЗСВ. Дисциплинарният състав е посочил, че при преценка за спазване на сроковете по чл. 310 ЗСВ правнорелевантен е моментът, в който дисциплинарното производство е било образувано. В конкретния случай дисциплинарното производство е било образувано с решение на СК на ВСС от 25.07.2017 г., т.е. след изтичане на шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на съответното нарушение. Съгласно мотивите на дисциплинарния състав, обстоятелството, че посочените справки, представени с писмата от 06.06.2017 г. и 12.07.2017 г., са били изготвени и предоставени за целите на извършваната проверка от ИВСС, не игнорира факта на узнаването от административния ръководител относно допуснатото от съдията бездействие, поради което не може да се приеме, че откриването на нарушението е станало с изготвянето на Акта за извършената от ИВСС проверка. По тези съображения дисциплинарният състав е приел, че допуснатото бездействие от страна на съдията е открито от един от субектите по чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ, които имат право да направят предложение за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание – съответния административен ръководител. По отношение на забавените дела за периода до 24.07.2014 г., дисциплинарният състав е приел, че нарушението по тях е преустановено преди тази дата и от този момент е започнал да тече тригодишният срок за образуване на дисциплинарно производство за допуснатото бездействие по тях, който срок също е изтекъл към 25.07.2017 г. По тези съображения дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да прекрати производството по делото, поради изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. С решение на СК на ВСС по точка 7 от протокол № 23/16.07.2019 г. е прекратено производството по делото. 
	Решението е оспорено пред ВАС от ИВСС. С определение № 15596/18.11.2019 г. по адм. дело № 9237/2019 г. по описа на ВАС-VІ отделение, е отхвърлено оспорването по жалба на ИВСС срещу решението на СК на ВСС по т.7 от протокол № 23/16.07.2019 г. Съдът е приел, че прекратяването на образуваното производство съставлява процесуален отказ за ангажиране на дисциплинарната отговорност и по тези съображения решаващият състав на ВАС се е произнесъл с определение  вместо с решение. Тричленният състав на ВАС е приел, че шестмесечният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започва да тече от момента, в който наказващият орган установи фактите и обстоятелствата, изразяващи се в определени действия или бездействия на магистрата, които представляват виновно неизпълнение на служебните задължения и се квалифицират от наказващия орган като дисциплинарно нарушение. Приети за законосъобразни са изводите на СК на ВСС, че доколкото в ЗСВ не е регламентирано по какъв начин може и следва да бъде открито извършеното нарушение, следва да се приеме, че откриването на нарушението може да бъде осъществено по всички възможни начини, стига тези начини да осигуряват на наказващия орган необходимата информация относно релевантните факти и обстоятелства.
	Определението е потвърдено с определение № 2249/12.02.2020 г. по адм. дело № 535/2020 г. на ВАС-петчленен състав. Приети за неоснователни са изложените в касационната жалба доводи за приложението на чл. 310, ал. 1 ЗСВ и Правилата за дисциплинарната дейност на ВСС (приети с решение на ВСС по протокол № 60/11.12.2014 г., действали до приемането на Вътрешни правила за дисциплинарната дейност на СК на ВСС, с решение по протокол № 10/30.03.2021 г.). В тази връзка е посочено, че съгласно т.7.4 от Правилата по отношение на ИВСС „узнаването“ на обстоятелствата за извършеното дисциплинарно нарушение е налице към момента, в който актът за резултатите от проверката е изготвен окончателно, но в конкретния случай нарушението е открито от ръководителя на СРС, а предложението за образуване на дисциплинарно производство е направено от ИВСС. Преклузивният срок тече от момента, от който субект по чл. 312, ал. 1 ЗСВ е открил извършването на нарушението, като за законодателя е без значение кой е вносителят на предложението. В разглеждания случай този срок е започнал да тече от момента на откриване на нарушението от ръководителя на СРС.
	- Дисциплинарно дело № 27/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 29/02.11.2018 г. е прекратено производството по делото, образувано по предложение на председателя на Софийски градски съд (СГС), поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. (Мотиви – вж. ДД № 41/2017 г. по описа на ВСС). Решението не е оспорено пред ВАС. 
	- Дисциплинарно дело № 29/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 21/02.07.2019 г. е прекратено производството по дисциплинарно дело № 29/2017 г. по описа на ВСС, поради изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. Производството по делото е образувано по предложения, направени от административния ръководител на СГС и ИВСС във връзка с Акт за резултати от извършена проверка по сигнал в СРС и съдържащите се в него констатации за системни процесуални нарушения в работата на съдията за периода 12.07.2011 г. – 10.07.2017 г. С решение на СК на ВСС по протокол № 21/02.07.2019 г., на основание чл.310, ал.1 ЗСВ, производството по делото е прекратено. (Мотиви – вж. ДД № 41/2017 г. по описа на ВСС). 
	Решението на СК на ВСС за прекратяване на производството е оспорено пред ВАС от ИВСС. С определение № 261/09.01.2020 г. по адм. дело № 9796/2019 г. по описа на ВАС-шесто отделение, е отхвърлено оспорването на ИВСС против решение по т. 2 от протокол № 21/02.07.2019 г., с което е прекратено производството по ДД № 29/2017 г. Определението е потвърдено с определение № 4927/27.04.2020 г. по адм. дело № 2448/2020 г. на ВАС-петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 25/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г. е прекратено производството по дисциплинарно дело № 25/2017 г. по описа на ВСС, поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. Производството по делото е образувано по предложения, направени от административния ръководител на СГС и ИВСС във връзка с Акт за резултати от извършена проверка по сигнал в СРС и съдържащите се в него констатации за системни процесуални нарушения в работата на съдията за периода 03.12.2014 г. – 10.07.2017 г. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г., на основание чл.310, ал.1 ЗСВ, производството по делото е прекратено. (Мотиви – вж. ДД № 41/2017 г. по описа на ВСС). 
	Решението на СК на ВСС за прекратяване на производството е оспорено пред ВАС от ИВСС. С определение № 17024/12.12.2019 г. по адм. дело № 9935/2019 г. по описа на ВАС-шесто отделение, е отхвърлено оспорването на ИВСС против решение по т.6 от протокол № 23/16.07.2019 г., с което е прекратено производството по ДД № 25/2017 г. Определението е потвърдено с определение № 3096/26.02.2020 г. по адм. дело № 1826/2020 г. на ВАС-петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 34/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 33/15.10.2019 г. е прекратено производството по дисциплинарно дело № 34/2017 г. по описа на ВСС, поради освобождаването на дисциплинарно привлеченото лице от длъжността "съдия" в СРС. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 27/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството по делото е образувано по предложение от ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание във връзка с констатирани системни нарушения, довели до съществено и неоправдано забавяне при изготвянето на крайните съдебни актове по разпределените на съдията дела. При преценка допустимостта на производството с оглед сроковете по чл. 310 ЗСВ, е прието, че е изтекъл преклузивният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, поради което материалното правомощие на дисциплинарнонаказващия орган да реализира дисциплинарна власт за търсене на дисциплинарна отговорност на съдията е преклудирано. В решението на дисциплинарния състав е посочено, че в СК на ВСС е образувано друго дисциплинарно производство срещу съдията, в хода на което с писмо от 23.11.2017 г. от председателя и административен ръководител на СРС, на ИВСС е представена информация за дисциплинарно привлечения съдия, а именно данни, обобщени в табличен вид за общия брой разпределени дела по дежурства и приключили дела по месеци и общо за годината за периода октомври 2012 г. – 01.10.2017 г., справка за проведените открити и закрити съдебни заседания, месечни и годишни справки за броя на приключилите дела с ненаписани в срок съдебни актове, справка за постъпилите месечно и годишно дела на всеки от съставите в Наказателно отделение на СРС, годишни справки за процентната индивидуална натовареност на съдията през посочения период, справка за броя на потвърдени, отменени и изменени съдебни актове за този период, справка за ползвания платен годишен отпуск и справка за коефициента на индивидуалната натовареност. Установено е, че всички дела, описани в предложението на ИВСС и предмет на дисциплинарно  дело № 27/2018 г. по описа на ВСС, присъстват и в изпратената с писмото  от 23.11.2017 г. справка. При тези данни е формиран извод, че бездействието на съдията е открито на дата 23.11.2017 г., когато председателят на СРС е предоставил с писмо до ИВСС гореописаната информация. СК на ВСС е приела, че на тази дата бездействията (забави при постановяване на дължимите съдебни актове) са били открити поне от един от субектите, които имат право да направят предложение за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание, като в конкретния случай това е съответният административен ръководител по смисъла на чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ. Посочено е, че с изготвянето на посочените по-горе справки, в които са удостоверени съответните обстоятелства и подписването на тези справки от председателя на СРС, на същия са станали известни съществените елементи на нарушенията от обективна и субективна страна. Направен е извод, че от посочената дата е започнал да тече шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство, който е изтекъл на 23.05.2018 г. При така установеното от фактическа и правна страна, СК на ВСС е приела, че дисциплинарното производство е образувано на 31.07.2018 г., тоест след изтичане на шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриването на нарушенията. С решение на СК на ВСС по протокол № 6/18.02.2020 г. е прекратено производството по делото, поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията.
	Решението е оспорено от ИВСС пред ВАС. С решение № 12405/07.10.2020 г. по адм. дело № 6024/2020 г. на ВАС-Шесто отделение, е отхвърлена жалбата на ИВСС против решението на СК на ВСС. Съдът е приел за неоснователни, изложените в жалбата доводи, относно началния момент, от който започва да тече шестмесечният срок за образуване на дисциплинарното производство по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, а именно от датата на която е станал окончателен Акта от извършената от ИВСС проверка. Посочено е, че съгласно мотивите към т. 2 от Тълкувателно решение № 1/18.04.2006 г., постановено по тълк. дело № 1/2006 г. на ОСС от II колегия на ВАС, сроковете за образуване на дисциплинарно производство са преклузивни и целят своевременното откриване на дисциплинарните нарушения и срочното реализиране на дисциплинарната отговорност спрямо магистратите, като с изтичането на всеки от тях се погасява правото на Висшия съдебен съвет да наложи дисциплинарно наказание на магистрата. Съдът е посочил, че разпоредбата на чл. 308, ал. 4 ЗСВ изрично регламентира, че за едно и също дисциплинарно нарушение се налага само едно дисциплинарно наказание. Прието е, че гаранция за спазване на цитираното проявление на общия принцип non bis in idem е единния начален момент, от който започва да тече 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ за всички субекти, които могат да бъдат вносители на предложение. Доколкото откриването на дисциплинарното нарушение, изразяващо се в бездействие, включва субективен елемент - узнаване на съществените елементи на дисциплинарното нарушение, за да не се наруши принципа за еднократност, се приема, че дисциплинарното нарушение е открито на датата, на която, който и да е от оправомощените вносители на предложение за налагане на дисциплинарно наказание по правилата на чл. 312, ал. 1 ЗСВ е узнал за съществените признаци на нарушението. Съдът е посочил, че откриването е релевантно тогава, когато е станало тяхно достояние, като който и от тези органи да е открил нарушението, срокът за налагане на дисциплинарно наказание е започнал да тече. В случая дисциплинарното нарушение е открито от административния ръководител на СРС, като моментът на узнаване (получаване информация за извършването на нарушението) е меродавен за броенето на срока. В тази връзка е посочено, че в актуалната разпоредба на чл. 310, ал. 1, изречение второ ЗСВ (ДВ, бр. 11 от 2020 г.) изрично е регламентирано, че шестмесечният срок започва да тече от узнаването за нарушението от един от органите и лицата по чл. 312, ал. 1, не се прекъсва и не тече поотделно за всеки от тях. 
	Съдът е приел, че в конкретния случай откриването на нарушението от административния ръководител на СРС се установява по категоричен и безспорен начин с обективираните в писмото от 23.11.2017 г. данни. Същите са достатъчни за да бъде прието, че органът е запознат със забавянето на съдията при изпълнение на задълженията му в законоустановените срокове. Съдържащата се в горепосочените справки подробна информация е в необходимите степен и количество, за да може органът или лицето да установи субектът на нарушението, времето и мястото на извършване на нарушението, както и съществените признаци на деянието, които го квалифицират като дисциплинарно нарушение. Дали деянието представлява дисциплинарно нарушение и следва ли за него да бъде наложено дисциплинарно наказание е предмет на установяване в дисциплинарното производство. Предвид изложеното, съдът е приел, че СК на ВСС законосъобразно е приела, че с изтичането на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ правомощието на дисциплинарнонаказващия орган да образува дисциплинарно производство за търсене на дисциплинарна отговорност на магистрата е преклудирано, поради което същото като недопустимо образувано е прекратено. 
	Решението не е оспорено пред петчленен състав на ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 29/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 7/25.02.2020 г. е прекратено производството по делото, поради освобождаването на дисциплинарно привлеченото лице от длъжността „съдия“ в СРС. (Мотиви – вж. ДД № 41/2017 г. по описа на ВСС). Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 2/2019 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Административен съд София – град (АССГ). С решение на СК на ВСС по протокол № 13/14.04.2020 г. е прекратено производството по делото, поради освобождаването на дисциплинарно привлеченото лице от длъжността „съдия“ в АССГ. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 24/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 15/12.05.2020 г. производството по делото е прекратено, поради изтичане на 6-месечния срок по чл.310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 19/2013 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СГС. С решение на СК на ВСС по протокол № 17/02.06.2020 г. производството по делото е прекратено, поради влязло в сила решение на ВСС, прието по протокол № 57/19.11.2015 г., с което по друго дисциплинарно дело е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ –дисциплинарно освобождаване от длъжност “съдия“. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 14/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 21/23.06.2020 г. производството по делото е прекратено, поради освобождаването на дисциплинарно привлеченото лице от длъжността „съдия“ в СРС. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 28/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 28/13.07.2021 г. е прекратено производството по делото, поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. (Мотиви – вж. ДД № 27/2018 г. по описа на ВСС). Решението не е оспорено пред ВАС.
	3) От разгледаните за периода 03.10.2017 г. – 2021 г. и приключили с решение по същество на СК на ВСС дисциплинарни производства, образувани срещу съдии, 9 (девет) са частично прекратени, поради изтичане на сроковете по чл. 310 ЗСВ за част от твърдените дисциплинарни нарушения, предмет на съответното дисциплинарно производство:
	- Дисциплинарно дело № 46/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 22/03.07.2018 г. е прекратено производството, образувано по предложение на председателя на СРС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода от 2015 г. до 30.09.2016 г., поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. При преценка на допустимостта на направеното предложение е прието, че административният ръководител е узнал за допуснатото в посочения период бездействие от страна на съдията по конкретни дела при осъществяване на текущ контрол относно срочността по администриране и произнасяне от страна на съдията и изготвяните за целта периодични справки за ненаписани в срок дела. В същите обективно се е съдържала необходимата информация, за да се направи обоснован извод относно това дали съдията е спазвал законоустановените срокове при постановяване на съдебните актове по разпределените му дела, в посочения период. Предложението на дисциплинарния състав за неналагане на дисциплинарно наказание, в частта относима за периода 30.09.2016 г. до 25.07.2017 г., не е прието. С решение на СК на ВСС по протокол № 29/02.10.2018 г. е наложено дисциплинарно наказание „забележка“. 		Решението на СК на ВСС за частично прекратяване на производството не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 26/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството по делото е образувано по предложения, направени от административния ръководител на СГС и ИВСС във връзка с Акт за резултати от извършена проверка по сигнал в СРС и съдържащите се в него констатации за системни процесуални нарушения в работата на съдията за периода 2011 г. – 2016 г. Вносителите на предложенията твърдят, че за периода 12.07.2011 г. до 17.11.2016 г. съдията е обявил за решаване общо 1 488 дела, като от тях постановените извън законоустановения срок по чл.235, ал. 5 ГПК решения са 1 025 броя. Посочено е, че общият брой непостановени решения с изтекъл законоустановен срок към 10.01.2017 г. е 91. 
	При преценка на допустимостта на производството с оглед сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, СК на ВСС е приела, че по част от делата нарушението е преустановено преди 24.07.2017 г. с предаването на дължимия съдебен акт и от този момент е започнал да тече тригодишният срок за образуване на дисциплинарно производство за допуснатото бездействие по тях, който е изтекъл към датата на образуване на дисциплинарно производство (25.07.2017 г.). В тази част е прието, че производството следва да бъде прекратено, като недопустимо. По отношение на останалите дела, предмет на производството е прието, че справка за забавените дела за периода след 2014 г. до 31.10.2016 г. е била изготвена и подписана от административния ръководител на СРС и предоставена на ИВСС с писмо от 06.12.2016 г. Прието е, че считано от датата на нейното изготвяне е започнал да тече и срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, тъй като в нея се е съдържала необходимата информация по конкретните дела, предмет на дисциплинарното  производство, включваща номер и година на образуване, период на допуснатото от съдията забавяне, изчислено по дни, считано от изтичане на срока по чл.235, ал. 5 ГПК за обявяване на съдебното решение, от което следва да се приеме, че административният ръководител е узнал за бездействието на съдията. По тези съображения е прието, че делата, по които съдебният акт е обявен до 31.10.2016 г. следва да се изключат от предмета на дисциплинарното производство, поради изтичане на 6-месечния срок за образуване на същото. На следващо място е прието, че в рамките на законоустановения 6-месечен срок е образувано дисциплинарното производство по делата, по които бездействието е продължило след 31.10.2016 г., за периода на допуснатото по тях бездействие от 31.10.2016 г. до 10.01.2017 г. С решение на СК на ВСС по протокол № 19/12.06.2018 г. е прекратено производството, образувано по предложение на ИВСС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода 2011 г.- 31.10.2016 г., поради изтичане сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. Предложението на дисциплинарния състав за неналагане на дисциплинарно наказание, в частта относима за периода 31.10.2016 г. до 10.01.2017 г., не е прието. С решение на СК на ВСС по протокол № 24/17.07.2018 г. е прието, че съдията е извършил нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, за което е наложено дисциплинарно наказание по чл.308, ал.1, т. 1 ЗСВ – „забележка“. 
	Решението за частично прекратяване на производството не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 52/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд- Велики Преслав. С решение на СК на ВСС по протокол № 18/11.06.2019 г., на основание чл. 310, ал. 3, във връзка с ал. 1 ЗСВ, е прекратено производството по делото за допуснатото бездействие по конкретни дела и периоди описани в решението на дисциплинарния състав. При преценка на допустимостта на направеното предложение е прието, че административният ръководител е узнал за допуснатото бездействие от страна на съдията по конкретни дела при осъществяване на текущ контрол относно срочността по администриране и произнасяне от страна на съдията и изготвяните за целта периодични справки за ненаписани в срок дела. Прието е, че съдията не е извършил нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 2 и 3 ЗСВ по делата, описани в решението на дисциплинарния състав и е наложено дисциплинарно наказание „забележка“ за допуснати дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 1, т. 1 и 2 ЗСВ по останалата част от направеното предложение от административния ръководител на Районен съд- Велики Преслав. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 16/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г. е прието, че съдията не е извършила твърдените в предложението нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ по общо 48 дела, съгласно обстоятелствената част на решението. Производството по делото е прекратено в останалата част по внесеното предложение, поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушението. При преценка на допустимостта на направеното предложение е прието, че административният ръководител е узнал за допуснатото бездействие от страна на съдията по конкретни дела при осъществяване на текущ контрол относно срочността по администриране и произнасяне от страна на съдията и изготвяните за целта периодични справки за ненаписани в срок дела. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 51/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Административен съд – Русе. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г., на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, е прекратено производството по делото, в частта относно допуснатото бездействие в периода 28.07.2014 г. до 31.10.2014 г., поради изтичане на тригодишния срок от извършване на нарушението. По останалата част от предложението е прието, че съдията е извършила нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, за което й е наложено дисциплинарно наказание – „забележка“. Решението не е оспорено пред ВАС.
	- Дисциплинарно дело № 28/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. С решение на СК на ВСС по т. 3.1. от протокол № 2/28.01.2020 г. е прекратено производството по делото, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода от съответната дата на обявяване на делото за решаване до 26.04.2017 г. по конкретни дела, поради наличие на друго дисциплинарно производство за същото нарушение, за които е наложено дисциплинарно наказание. С решение на СК на ВСС по т. 3.2. от протокол № 2/28.01.2020 г. на съдията е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ – „дисциплинарно освобождаване от длъжност“, по останалата част от направените предложения за налагане на дисциплинарно наказание. 
Решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание е оспорено пред ВАС. С решение № 15273/09.12.2020 г. по адм. дело № 1841/2020 г. на ВАС, Шесто отделение е отхвърлена, като неоснователна, жалбата против решението на СК на ВСС. Съдът е приел за неоснователно възражението за недопустимост на дисциплинарното производство и обективираните в негова подкрепа доводи за образуването му в нарушение на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. В мотивите на съдебното решение е посочено, че предвидените в чл. 310, ал. 1 ЗСВ срокове са преклузивни и с изтичането им се погасява дисциплинарната власт на дисциплинарнонаказващия орган по чл. 311 ЗСВ, който не може да я упражни, като наложи някое от предвидените в чл. 308 ЗСВ дисциплинарни наказания. Шестмесечният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започва да тече от момента, в който наказващият орган установи фактите и обстоятелствата, изразяващи се в определени действия или бездействия на магистрата, които представляват виновно неизпълнение на служебните му задължения и се квалифицират от наказващия орган като дисциплинарно нарушение. Съдът е приел, че откриването на нарушението може да бъде осъществено по всички възможни начини, стига тези начини да осигуряват на наказващия орган необходимата информация относно релевантните факти и обстоятелства. В мотивите на съдебното решение е посочено, че шестмесечният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започва да тече от момента, в който съществуват условия за извършването на такава преценка, т.е. от получаването на достатъчно данни за състава на нарушението. Посочва се, че за определяне на първоначалния момент на узнаване на извършените нарушения е необходимо компетентният орган да е получил цялостна и детайлна информация относно горепосочените обстоятелства. ВАС приема, че с изготвянето на справки, в които се съдържат данни за ненаписани и ненасрочени дела, е невъзможно изграждането на представи относно съществените признаци в тяхната цялост. Съдът е приел, че с оглед съдържанието на писмо, изх. № 9000060/12.01.2017 г. от председателя на СРС до ИВСС, в същото е налице относимата за случая подробна информация за допуснатите просрочия, включително ползваните отпуски, здравословни проблеми, както и за други дисциплинарни производства и наложени дисциплинарни наказания, качеството на постановените съдебни актове с индекси, данни за индивидуална натовареност на съдията, данни за ангажираност и изпълнение на други служебни задължения. ВАС е приел, че едва към този момент компетентният орган е получил необходимата, детайлна и пълна информация, относно признаците на нарушението (присъстваща в най-завършен вид в посочения акт за резултати от извършена проверка от 16.02.2017 г.), затова тази дата (12.01.2017 г.) следва да бъде приета за начален момент при броенето на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. Решението е потвърдено с решение № 8463/13.07.2021 г. по адм. дело № 2860/2021 г. на ВАС-петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 20/2017 г. (с присъединени дисциплинарни дела № 22/2017 г., № 43/2017 г. и 49/2017 г.) по описа на ВСС, образувани срещу съдия в СГС. С решения на СК на ВСС по протокол № 29/20.07.2021 г. е:
	- прекратено, на основание чл. 310, ал. 6 ЗСВ, производството делото по конкретни, посочени в предложението на дисциплинарния състав дела, видове нарушения и съответни периоди, поради изтичане на 5 години от извършване на нарушенията към датата на образуване на дисциплинарното производство;
	- прекратено, на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, производството по делото по конкретни, посочени в предложението на дисциплинарния състав дела, видове нарушения и съответни периоди, поради изтичане на тригодишния срок от извършване на нарушенията към датата на образуване на дисциплинарното производство;
	- не е наложено дисциплинарно наказание по останалата част от направените предложения за образуване на дисциплинарно производство, описани в точка 4 от предложението на дисциплинарния състав;
	- не е прието решение по направените предложения за налагане на дисциплинарни наказания по чл. 308, ал. 1, т. 1 и 2 ЗСВ за нарушенията, описани в точка 3 от предложението на дисциплинарния състав;
	- не е прието решение по предложението да не се налага дисциплинарно наказание за същите дисциплинарни нарушения, описани в точка 3 от предложението на дисциплинарния състав. Решенията не са оспорени пред ВАС.
	ИЗВОДИ: 
•	Дисциплинарното производство се образува със заповед, съответно с решение, на наказващия орган в срок до 6 месеца от откриването, но не по късно от 3 години от извършването на нарушението. В случаите, когато тези срокове са изтекли не се образува дисциплинарно производство, а образуваното се прекратява – чл. 307, ал. 2 ЗСВ.
	Краткият 6-месечен срок започва да тече от узнаването за нарушението от някой от изброените субекти в чл. 312 ЗСВ. Откриването на нарушението поначало се свързва с узнаването от лицето, което има право да направи предложение за образуване на дисциплинарно производство на установено в съществените му признаци нарушение на служебни задължения. Такова откриване е налице, когато е установен субекта на нарушението, времето, мястото на извършването и съществените признаци на деянието от обективна и субективна страна, които го квалифицират като дисциплинарно нарушение. Срокът за образуване на дисциплинарно производство като юридическо събитие, с чието начало и край законът свързва проявлението на определени юридически факти и настъпването на съответните правни последици, е относим единствено към обективния факт на откритото дисциплинарно нарушение. 
Срокът започва да тече, когато който и да е от оправомощените вносители на предложение за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 312, ал. 1 ЗСВ установи съответното действие или бездействие, което се квалифицира като дисциплинарно нарушение на магистрат, не се новира и не тече поотделно за всеки от тях. С измененията в ЗСВ (ДВ, бр. 11 от 2020 г.)  в разпоредбата на чл. 310, ал. 1, изречение второ ЗСВ, изрично е регламентирано, че шестмесечният срок започва да тече от узнаването за нарушението от един от органите и лицата по чл. 312, ал. 1, не се прекъсва и не тече поотделно за всеки от тях. Това правило следва и от посочения в чл. 308, ал. 4 ЗСВ основополагащ принцип при реализиране на дисциплинарната отговорност, а именно нейната еднократност, както и от общите принципи на административното производство, приложими и за дисциплинарното производство по отношение на магистрати – законност, истинност, равенство. 
	В алинея 3 са предвидени две изключения от общото правило по чл. 310, ал. 1 ЗСВ.
	1.  когато нарушението се изразява в бездействие тези срокове започват да текат от откриването му. Тази специална разпоредба относно началния момент на броене на сроковете изключва приложимостта на срока „не по-късно от три години от извършване на нарушението“, а спецификата на начина на извършване на нарушението – чрез бездействие, при неприключило такова към датата на сезиране на дисциплинарнонаказващия орган рефлектира и върху краткия срок – шест месеца от откриване на нарушението, тъй като то обективно може да бъде „открито“ във всеки един момент – с всеки един изтекъл ден на бездействие, в т.ч. и в момента на сезиране на дисциплинарнонаказващия орган. 
	Както бе посочено по-горе, при приложението на тази норма се изключва приложимостта на срока „не по-късно от три години от извършване на нарушението“, поради което с измененията в ЗСВ (ДВ, бр. 62 от 2016 г.) е предвидено, че в случаите по ал. 3 дисциплинарно производство не се образува, когато са изтекли 5 години от извършване на нарушението – чл. 310, ал. 6 ЗСВ.
	Най-често в практиката на СК на ВСС и съдебната практика се поставя въпросът спазени ли са сроковете по чл. 310 ЗСВ за образуване на дисциплинарно производство при дисциплинарните нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 – за системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони и/или по точка 2, предложените второ – бездействие, което неоправдано забавя производството. В тази връзка следва да се отбележи, че ако в определен момент съдията, макар и със забавяне във времето изпълни служебните си задължения, бездействието е преустановено и започва да тече тригодишният срок, в рамките на който може да бъде ангажирана дисциплинарната му отговорност.
	Когато бездействието на съдията е станало известно на органите по чл. 312 ЗСВ и не са предприети действия от тяхна страна за ангажиране на дисциплинарната му отговорност в рамките на 6-месечния срок, но и след този момент същото продължава или съдията е санкциониран за бездействието си по конкретни дела, но същото продължава и след влизане в сила на дисциплинарното наказание, няма пречка да се ангажира дисциплинарната отговорност на лицето за следващия период на бездействие. Всеки период на бездействие по конкретно дело е със самостоятелно правно значение, поради което, ако бъде преклудирана възможността за реализиране на дисциплинарна отговорност за част от периода, поради изтичане на сроковете по чл. 310 ЗСВ, това не елиминира възможността за реализиране на такава за последващ период на продължаваното чрез бездействие нарушение.
	В случаите, когато нарушението се изразява в бездействие, релевантни за преценката за спазване на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ са три факта – първият, какъв е видът на твърдяното дисциплинарно нарушение, вторият – как е осъществено, и третият – кога е открито. 
	В практиката на ВСС и в съдебната практика на ВАС се приема, че нарушението е извършено в момента, когато е следвало да бъде изпълнено задължението. При установените в процесуалните закони инструктивни срокове за извършване на определени действия от съдии (например изготвяне на съдебен акт или мотиви към присъда), неизпълнението на служебните задължения се счита за извършено на следващия ден след изтичането на съответния срок.
	В ЗСВ не е регламентирано по какъв начин може и следва да бъде открито извършеното нарушение, което налага да се приеме, че откриването на нарушението може да бъде осъществено по всякакви възможни начини, стига тези начини да осигуряват необходимата информация относно релевантните факти и обстоятелства. 
	В тази връзка следва да се отбележи, че осъществявания от съответните административни ръководители контрол и предприемане на мерки за преодоляване на неритмично, забавено администриране, разглеждане и решаване на делата от съдиите, в случаите, когато такива са установени по съответния начин, както и прилагането на мярката по чл. 327 ЗСВ, е свързано с откриване на нарушението по смисъла на чл. 310, ал. 3 ЗСВ. Все повече зачестяват случаите, когато предприетите от административния ръководител мерки за подобряване на работата на конкретен съдия, осъществения контрол в тази връзка, както и прилагането на мярката по чл. 327 ЗСВ, от една страна не са довели до желания резултат, а от друга страна са преклудирали възможността за търсене на дисциплинарна отговорност, поради изтичане на шестмесечния срок от откриване на нарушението. 
	Предоставянето на информация от административните ръководители в хода на извършвани проверки от ИВСС за дела, които не са разгледани и решени в предвидените в закона срокове, също се приема за откриване на нарушението по смисъла на закона. В някои случаи от извършване на проверката до изготвяне на акта за резултатите от ИВСС и отправяне на предложение за образуване на дисциплинарно производство, въз основа на констатирани данни за извършени нарушения, е налице изтичане на шестмесечния срок от откриване на нарушението, което преклудира възможността за търсене на дисциплинарна отговорност от съответния съдия.
	Подобно тълкуване и прилагане на разпоредбата на чл. 310, ал. 3 ЗСВ е направено от дисциплинарните състави по ДД № 46/2017 г., № 26/2017 г., 27/2017 г. и др. по описа на ВСС. 
	В практиката на ВАС е застъпено и друго становище. В решение 13579/09.11.2017 г. по адм. дело № 8695/2016 г. по описа на ВАС е посочено, че началният момент, от който започват да текат сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ при продължено нарушение, изключва позоваването на тяхното неспазване с оглед узнаването на по-ранен етап и предоставената възможност на съдията да изготви съдебните актове.

	2. При нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ – действие или бездействие, включително нарушаване на Кодекса за етично поведение на българските магистрати, което накърнява престижа на съдебната власт, сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започват да текат от разгласяване на деянието извън органите на съдебната власт – чл. 310, ал. 3, изр. второ ЗСВ. Тълкуването на чл. 310, ал. 3, изр. второ ЗСВ води до извода, че в определени случаи с него се елиминира тригодишния срок, тъй като дори и да са изминали три и повече години от извършване нарушението към момента на разгласяване на деянието извън органите на съдебната власт, достатъчно е в рамките на шест месеца дисциплинарнонаказващият орган да образува дисциплинарно производство, за да се ангажира дисциплинарната отговорност на съдията. Както бе посочено по-горе, с измененията в ЗСВ (ДВ, бр. 62 от 2016 г.) бе създадена нова алинея 6 на чл. 310 ЗСВ, в която е предвидено, че в случаите по ал. 3 дисциплинарно производство не се образува, когато са изтекли 5 години от извършване на нарушението. По този начин се ограничава опасността дисциплинарно привлечените лица да бъдат принудени да се защитават по отношение на факти и събития, останали в далечното минало с произтичащите трудности и дори невъзможност за събиране на надлежни доказателства, релевантни за отговорността им. Наред с това, такава опасност съществува при дисциплинарно нарушение, което е и престъпление, установено с влязла в сила присъда или с влязло в сила определение за прекратяване на наказателното производство на основание чл. 24, ал. 1, т. 2 и 3 и ал. 3 НПК. В тези случаи, съгласно разпоредбата на чл. 310, ал. 4 ЗСВ, сроковете по ал. 1 започват да текат от влизането в сила на присъдата или определението, като законодателят не е предвидил за тях подобна петгодишна давност, доколкото тази хипотеза не е посочена в разпоредбата на чл. 310, ал. 6 ЗСВ. 

•	При прегледа на съдебната практика на ВАС се установява различен ред за разглеждане на решенията за прекратяване на образувани дисциплинарни производства срещу съдии. В описаните по-горе съдебни актове, постановени по адм. дело № 9237/2019 г. по описа на ВАС-шесто отделение, адм. дело № 535/2020 г. на ВАС-петчленен състав, адм. дело № 9935/2019 г. по описа на ВАС-шесто отделение, адм. дело № 1826/2020 г. на ВАС-петчленен състав, адм. дело № 9796/2019 г. по описа на ВАС-шесто отделение; адм. дело № 2448/2020 г. на ВАС-петчленен състав, е посочено, че в тези случаи е налице изричен отказ на административния орган да разгледа по същество отправено до него искане за издаване на дисциплинарнонаказващ акт. Липсата на произнасяне по същество обосновава наличието на хипотезата по чл. 197 АПК.
	Изложени са аргументи, че в чл. 320, ал. 3 ЗСВ са разписани правомощията на дисциплинарнонаказващия орган когато той се произнася по съществото на образуваното пред него дисциплинарно производство. В тези случаи съответната колегия на ВСС може: 1. да наложи предложеното от дисциплинарния състав, съответно от вносителя на предложението, наказание; 2. да отхвърли предложението на дисциплинарния състав, съответно на вносителя на предложението, за налагане на дисциплинарно наказание и: а) да не наложи дисциплинарно наказание; б) да наложи по-леко наказание, включително и дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ; в) да наложи по-тежко наказание. Според съда уредената хипотеза по чл. 320, ал. 3, т. 2, б. “а“ представлява материалноправен отказ за налагане на дисциплинарно наказание и е детерминирана от случаите на несъставомерност. Прекратяването на образуваното производство съставлява процесуален отказ за ангажиране на дисциплинарната отговорност и по тези съображения ВАС е приел, че е налице акт по чл. 197 АПК, който подлежи на съдебен контрол по реда на раздел ІV, глава десета АПК и се е произнесъл с определение вместо със съдебно решение.
	В идентична хипотеза съдът се е произнесъл със съдебно решение, като е приел, че производството е по реда на раздел І, глава десета АПК – вж. адм. дело № 6024/2020 г. по описа на ВАС-шесто отделение.

	4) За периода на мандата на 8-мия състав на ВСС СК на ВСС е отказала да образува дисциплинарно производство по 3 (три) предложения за налагане на дисциплинарно наказание, както следва: 
	- С решение на СК на ВСС по протокол № 13/24.04.2018 г. не е образувано дисциплинарно производство по предложение от председателя на Върховния касационен съд (ВКС) за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание на съдия във Върховния касационен съд. 
	Направеното предложение е разгледано в заседание на КДДВИВСС, проведено на 24.04.2018 г. Прието е, че предложението е направено в сроковете по чл. 310 ЗСВ и от компетентен орган съгласно чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ. Въз основа на представените с административната преписка доказателства, обосноваващи наличие на извършено от съдията нарушение и допълнително изискани такива, КДДВИВСС е внесла мотивирано предложение до СК на ВСС, на основание предложението на органа по чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ, да образува дисциплинарно производство, да избере дисциплинарен състав, който да се произнесе по направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ на съдията. Предложението на Комисията е разгледано на заседание на СК на ВСС, проведено на 24.04.2018 г. След излагане на съображения и разисквания от страна на членовете на колегията с решение по допълнителна точка 27 от протокол № 13/24.04.2018 г. на СК на ВСС не е образувано дисциплинарно производство по направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание на съдията. 
	Решението е оспорено от председателя на ВКС пред ВАС. С решение № 11685/03.10.2018 г. по адм. дело № 6541/2018 г. на ВАС, Шесто отделение, е отхвърлена жалбата на председателя на ВКС и вносител на предложението за образуване на дисциплинарно производство и налагане на дисциплинарно наказание, като неоснователна. Съдът е приел, че оспореното решение е прието от компетентен орган по чл. 320, ал. 2 ЗСВ. Посочено е, че СК на ВСС, в качеството си на дисциплинарнонаказващ орган по силата на чл. 311, т. 3, във връзка с чл. 310, ал. 1 ЗСВ, има както правомощието да образува дисциплинарно производство против магистрата, така и да откаже да образува дисциплинарно производство по арг. от чл. 310, ал. 5, т. 2 ЗСВ. Този извод, според съда, намира подкрепа и в съображенията, изложени в Тълкувателно решение № 7 от 30.06.2017 г. по тълк. д. № 7/2015 г., ОСС на ВАС, I и II колегия. „В тях се сочи, че в ЗСВ не са конкретизирани и обособени процесуалните предпоставки за образуване на дисциплинарно производство. Липсва както примерно, така и изчерпателно изброяване на необходимото съдържание на предложението за налагане на дисциплинарно наказание. При липса на нормативно установени изисквания, на които следва да съответства предложението в случая на органа по чл. 312, ал. 1, т.1 ЗСВ за налагане на дисциплинарно наказание, съдържанието му следва да бъде преценено съобразно общите правила за сезиране на компетентен орган по АПК, като се отчетат спецификите на дисциплинарното производство по Закона за съдебната власт. По своята правна природа примерно изброените изисквания регламентират процесуалните предпоставки (положителни и отрицателни), от които зависи съществуването и надлежното образуване на дисциплинарното производство. Според мотивите на тълкувателното решение, когато следва да се обсъди въпросът за наличието на достатъчно данни за извършено дисциплинарно нарушение, то той е свързан с правна преценка, при която значение би могло да има всяко фактическо обстоятелство, индикиращо нарушението и станало достояние на компетентния дисциплинарнонаказващ орган по предвидения в закона ред. Налице е необходимост от установяването на определени факти, чиято даденост прави възможно формулирането на изводи досежно извършването на нарушение. Изясняването на фактите и обстоятелствата, които са релевантни за налагане на дисциплинарно наказание се случва в рамките на образуваното производство. Поради това относно пределите на дискреционната власт на дисциплинарно наказващия орган при упражняване правомощията му по чл. 310, ал.1 ЗСВ, следва да се приеме, че в правомощията на съответната колегия на ВСС е да прецени дали да образува дисциплинарно производство, когато е сезирана с такова предложение от органа по чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ. Именно в този смисъл е нормата на чл. 310, ал. 5, т. 2 ЗСВ, в която изрично е предвидена възможността ВСС да откаже образуване на дисциплинарно производство“. Според тричленния състав на ВАС от текста на чл. 310, ал. 5, т. 2 ЗСВ може да се заключи, че съответната колегия на ВСС има право на преценка относно обосноваността на предложението преди образуване на дисциплинарно производство срещу магистрата. На следващо място, съдът е приел, че обжалваното решение на СК на ВСС, което обективира отказ от образуване на дисциплинарно производство срещу съдията е издадено в предвидената от закона писмена форма. Актът е мотивиран в съответствие с разпоредбата на чл. 34, ал.3, изр. 2 ЗСВ. При обсъждане на точката от дневния ред, от членовете на колегията има изказвания както против направеното предложение за образуване на дисциплинарно производство, така и за образуване. Доводите на членовете на СК на ВСС, ведно с изложените от тях факти се явяват мотиви на взетото решение. Съдът е приел, че обжалваното решение съответства на материалния закон, като е посочил, че в мотивите на решението на СК на ВСС е направен обоснован извод за липса на основания за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията, относно извършени от нея нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. 
	С решение № 5175/08.04.2019 г. по адм. дело № 14547/2018 г. на ВАС – петчленен състав, е оставено в сила решението на тричленния състав на ВАС. Петчленният състав на ВАС е приел да обосновани изводите на съда, че в конкретния случай не са налице данни за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията за извършени нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ.

	- С решение на СК на ВСС по протокол № 24/17.07.2018 г. не е образувано дисциплинарно производство по предложение на председателя на ВКС за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание на административен ръководител на Апелативен съд – София (САС). 
	В обстоятелствената част на предложението е посочено, че същото е направено във връзка с извършена от ИВСС проверка в САС по спазване на чл. 9 ЗСВ, на основание Заповед № СС-01-1/23.01.2018 г. на главния инспектор на ИВСС, приключила с Акт за резултати. Направено е искане за образуване на дисциплинарно производство срещу съдията за нарушения, извършени от нея в качеството й на административен ръководител на САС, изразяващи се в отклонение от изискванията за случайно разпределение на делата – принцип, въведен в чл. 9 ЗСВ, чрез издадени от нея заповеди (№ А-1168/27.09.2017 г.; А-1169/27.09.2017 г.; А-1198/04.10.2017 г.) без фактическо и правно основание за преразпределяне на дела на докладчици, различни от първоначално определените чрез системата за електронно разпределение на случаен принцип, утвърждаване на Вътрешни правила за случайното разпределение, съдържащи несъответствия с правилата на Единната методика за приложението на принципа за случайно разпределение на делата на ВСС, както и изземване правомощието на Общото събрание на съдиите на САС, като е действала в противоречие с чл. 85, ал. 3, т. 1 вр. с чл. 104, ал. 2 вр. чл. 106, ал. 1 ЗСВ. Предложението е разгледано на заседание на СК на ВСС, проведено на 17.07.2018 г. След излагане на подробни съображения от страна на членовете на СК на ВСС и проведено гласуване, СК на ВСС взела решение, с което е постановила отказ да образува дисциплинарно производство, в частта касаеща констатираните нарушения в дейността на съдията, в качеството й на административен ръководител на САС, изразяващи се в издадени от нея заповеди № А-1169/27.09.2017 г. и А-1198/04.10.2017 г. без фактическо и правно основание за преразпределяне на дела на докладчици, различни от първоначално определените чрез системата за случайно разпределение на случаен принцип, утвърждаване на Вътрешни правила за случайното разпределение, съдържащи несъответствия с правилата на Единната методика за приложението на принципа за случайно разпределение на делата на ВСС, както и действия в противоречие с чл. 85, ал. 3, т. 1 вр. с чл. 104, ал. 2, вр. чл. 106, ал. 1 ЗСВ и правомощието на Общото събрание на съдиите на САС, поради изтичане на шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ и в частта, касаеща издаването на Заповед № А-1169/27.09.2017 г., твърдяно като нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, поради изтичане на шестмесечния срок по чл. 310, ал. 1 вр. ал. 3, изр. 2 ЗСВ. За да приеме, че са налице основанията по чл. 310, ал. 1 ЗСВ за нарушенията свързани с издаването на заповеди № А-1168/27.09.2017 г. и № 1198/04.10.2017 г., административният орган е изложил мотиви, че в изпълнение на Заповед № 2510/16.10.2017 г. на председателя на ВКС, на основание чл.114, ал.1, т. 9 ЗСВ, е извършена проверка на организацията на дейността на САС във връзка с издадена Заповед № А-1198/04.10.2017  г. на председателя на САС. От приложения към преписката Доклад за резултати от извършена проверка на САС, възложена със Заповед № 2510/16.10.2017 г. на председателя на ВКС, се установява, че в хода на същата са констатирани нарушения и несъответствия относно неспазване на принципа на случайния подбор при издаване на заповед № А-1198/04.10.2017 г., като са отправени препоръки с оглед преодоляване на констатирани слабости, за промяна на Вътрешните правила за случайно разпределение на делата, утвърдени на 16.01.2017г., т.20 от същите, съдържащи несъответствия с правилата на Единната методика за приложението на принципа за случайно разпределение на делата на ВСС, както и използване на съгласувателната функция на Общото събрание по т. 4.1.4 от Единната методика преди утвърждаването им. С цел избягване на конфликтни ситуации е отправена препоръка за изискване на становище от Общото събрание за утвърждаване на критерии, при които съдия може да бъде преместен в друг състав на същото отделение и правила, по които това да става. При проверката е обсъдена и заповед № А-1168/27.09.2017 г. на председателя на САС, с която са определени съдиите, които да вземат участие в насроченото за 02.10.2017 г. съдебно заседание на 11-ти състав на Търговско отделение. При тези данни е обоснован извод, че предметът на проверката, извършена от ИВСС и тази, възложена от председателя на ВКС е идентичен (с изключение на Заповед № А-1169/27.09.2017г.), като са отправени и сходни препоръки. В случая се установява, че цитираният доклад по повод извършената проверка е изпратен на съдията с писмо от 02.11.2017 г., подписано от председателя на ВКС, от което следва, че най-късно на 02.11.2017 г. вносителят на предложението е бил запознат с резултатите от извършената проверка, както и констатираните нарушения в дейността на съдията, в качеството й на административен ръководител на САС, изразяващи се в издадени от нея заповеди № А-1168/27.09.2017 г. и А-1198/04.10.2017 г. без фактическо и правно основание за преразпределяне на дела на докладчици, различни от първоначално определените чрез системата за електронно разпределение на случаен принцип, утвърждаване на Вътрешни правила за случайното разпределение, съдържащи несъответствия с правилата на Единната методика за приложението на принципа за случайно разпределение на делата на ВСС, както и действия в противоречие с чл. 85, ал. 3, т. 1 вр. с чл. 104, ал. 2 вр. чл. 106, ал. 1 ЗСВ и правомощието на Общото събрание на съдиите на САС. С оглед на изложеното СК на ВСС е приела, че от дата 02.11.2017 г. е започнал да тече шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство, който е изтекъл на 02.05.2018 г. за описаните по-горе нарушения. По отношение на твърдението, че посоченото нарушение е и такова по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, СК на ВСС е приела, с оглед досегашната практика на Висшия съдебен съвет и съдебната практика, че изискването за публичното оповестяване е изпълнено, когато деянието е станало общоизвестно на широк кръг от граждани и организации. Изложени са мотиви, че от приложената към преписката статия от 12.10.2017 г., публикувана в електронното издание на „Дневник“, озаглавена „Съдия заподозря шефа си в корупция по дело свързано с КТБ“ се установява, че публикацията съдържа извадки от писмо от М. В. – съдия в САС, в което се коментират описаните по-горе действия на съдията, в качеството й на председател на САС, като съдия В. е определил същите като противоречащи на ЗСВ, който повелява „подобни размествания да стават с решение на Общото събрание на съдиите и на принципа за случайно разпределение на делата“. При тези данни СК на ВСС е приела, че публичното оповестяването на фактите по издадените заповеди, вкл. и Заповед № 1169/27.09.2017 г., е станало на дата - 12.10.2017 г., на интернет страницата на „Дневник“, поради което към датата на внасяне на предложението за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание (26.04.2018 г.) е изтекъл шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство за твърдяното нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ.
	С решение по точка 5.3 от протокол № 24/17.07.2017 г. на СК на ВСС не е образувано дисциплинарно производство по предложението на председателя на ВКС за налагане на дисциплинарно наказание, в частта касаеща действието по издаване на Заповед № А-1169/27.09.2017 г., твърдяно като нарушение по чл. 307, ал.3, т. 4 ЗСВ. За да не образува дисциплинарно производство за нарушението по чл.307, ал.3, т. 4 ЗСВ по отношение издаването на посочената заповед, дисциплинарнонаказващият орган е приел, че на практика без издаването на тази заповед, съдията е трябвало да правораздава в два състава на 02.10.2017 г. – в председателствания от нея състав и в 11-ти състав, за което е издала заповед № А-1168/27.09.2017 г. Изложени са мотиви, че предложение за налагане на дисциплинарно наказание за извършването на нарушение, съставляващо издаването на заповед І 1169/27.09.2017 г. не отговаря на формалните изисквания за образуване на дисциплинарно производство, а именно, че действията на съдията, очевидно не съставляват нарушение, поради което е безпредметно да се образува такова, което да изследва дали същата е допуснала нарушение, което да е извършено виновно. Прието е, че в тази част предложението на председателя на ВКС е формално необосновано от външна страна, поради което не е образувано дисциплинарно производство. 
	Решенията на СК на ВСС са оспорени пред ВАС от председателя на ВКС, в качеството му на вносител на предложението за образуване на дисциплинарно производство. С решение № 978/23.01.2018 г. по адм. дело № 9528/2018 г. по описа на ВАС, Шесто отделение, е отхвърлена жалбата на председателя на ВКС и вносител на предложението за образуване на дисциплинарно производство против решенията на СК на ВСС, като неоснователна. Тричленният състав на ВАС е приел, че отказът за образуване на дисциплинарно производство по направеното предложение, обективиран в решенията по т.5.1, 5.2 и 5.3 от протокол № 24/17.07.2018 г. на СК на ВСС, съответства на материалния закон и на целта на закона и не са налице отменителните основания по чл.146, т. 4 и 5 АПК. Решаващият състав на ВАС е приел за законосъобразни изводите на дисциплинарнонаказващия орган, че на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ не следва да се образува дисциплинарно производство за нарушенията по заповед № А-1168/27.09.2017 г. и заповед № А-1198/04.10.2017 г., тъй като узнаването на сочените от председателя на ВКС нарушения е станало с предоставянето му на доклада за резултатите от извършена проверка на САС, възложена с негова заповед № 2510/16.10.2017 г. Съдът е приел, че 6-месечният срок по чл.310, ал.1ЗСВ е започнал да тече най-късно на 02.11.2017 г., когато председателят на ВКС е изпратил на съдията доклада, изготвен от комисията, със съпроводително писмо от посочената дата. При тези данни тричленният състав на ВАС, е приел, че срокът за образуване на дисциплинарно производство е изтекъл на 02.05.2018 г., към който момент такова не е образувано. Обстоятелството, че председателят на ВКС в качеството му на лице, което може да инициира дисциплинарно производство, както и да бъде дисциплинарнонаказващ орган при налагане на наказанието по чл.308, ал.1, т. 1 ЗСВ, е предложил на СК на ВСС да образува дисциплинарно производство малко преди изтичане на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ (24.04.2018 г.) и се е наложило двукратно да изпълнява указания на КДДВИВСС, поради нередовностите в предложението, не оборват факта на преклудиране на давностния срок за търсене на дисциплинарна отговорност. 
	По отношение на соченото от предложителя нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, извършено с издаване на заповед № А-1169/27.09.2017 г., тричленният състав на ВАС е приел за законосъобразна преценката на СК на ВСС, че и по него 6-месечният срок да ангажиране на дисциплинарна отговорност е погасен. Приети за обосновани са изводите на СК на ВСС, че от приложената по делото статия, публикувана на 12.10.2017 г. във в.“Дневник“ нарушението е станало публично, т.е. достигнало е до широк кръг от обществеността, поради което от посочената дата е започнал да тече шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство, който е изтекъл към 12.04.2018 г. Наред с това, тричленният състав на ВАС е посочил, че „по отношение на разпоредбата на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, за да е налице нарушение следва кумулативно да е налице уронване престижа на съдебната власт, което обаче да е обусловено от нарушаване на Кодекса за етично поведение на българските магистрати (КЕПБМ). Законодателят е предвидил именно нарушаването на КЕПБМ да бъде предпоставка за уронване престижа на съдебната власт и предвид констатираната преклузия на давностния срок по нарушението „уронване престижа на съдебната власт“, правилно е преценено, че по отношение на целия фактически състав по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, е изтекъл срокът по чл. 310 ЗСВ.“ 
	Прието за законосъобразно е и решението на СК на ВСС по т. 5.3 от протокол № 24/17.07.2018 г. Тричленният състав на ВАС е приел за обосновани изводите на дисциплинарно наказващия орган, че издаването на заповед № А-1168/27.09.2017 г. за заместване, поради служебна ангажираност в друг състав, по своята същност не представлява дисциплинарно нарушение, като в предложението на председателя на ВКС не е посочено кои правни норми нарушава цитираната заповед, за да представлява нарушение по чл.307, ал.3, т. 4 ЗСВ – неизпълнение на други служебни задължения. В допълнение е посочено, че съдията обективно не може да заседава в два състава и да поеме двата доклада, още повече, че същата изпълнява и административни функции – председател на САС, който е най-натоварения апелативен съд в страната. С оглед на изложеното е прието, че изводът на СК на ВСС за липса на основания за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията, относно извършените от нея нарушения по чл. 307, ал. 3 т. 4 ЗСВ, е в съответствие с материалния закон. 
	Съдът е приел за неоснователни наведените от оспорващия съображения, обуславящи като основание за образуване на дисциплинарно производство наличието на единствено изискване – направено предложение от компетентен орган, изрично посочен в чл. 312, ал. 1, т. 1-4 ЗСВ. Изложени са мотиви, че не могат да бъдат споделени развитите съображения за липсата на установена от закона възможност съответната колегия на ВСС да отклонява предложение, респективно за наличие на задължение, във всеки случай да се образува дисциплинарно производство при редовно от външна страната предложение. Съдът е посочил, че правомощието на съответната колегия на ВСС да не наложи дисциплинарно наказание, ако фактите и обстоятелствата, за които се твърди, че осъществяват състав на дисциплинарно нарушение не бъдат доказани или не се установи виновно поведение на магистрата, или се установи наличието на други обстоятелства изключващи дисциплинарната отговорност, не препятстват възможността за извършване на преценка по обосноваността на искането, с оглед наличието на предпоставки за образуване на дисциплинарно производство. Изложени са мотиви, че „възприемането на тезата на жалбоподателя, би довела до засягане на законни интереси на магистрата, на административния ръководител или на неговия заместник. Преди образуване на дисциплинарно производство съответната колегия на ВСС разполага с правомощието да извърши преценка за обоснованост на предложението на органа по чл. 312, ал. 1 ЗСВ. Процесуално неоправдано и недопустимо би било да се разглежда по същество въпрос – с постановяване на решение на съответната колегия на ВСС по основателността на искането, предвид установената очевидна неоснователност, което да обосновава ангажирането на дисциплинарната отговорност на съответния административен ръководител.“ Наред с това, съдът е посочил, че съгласно нормите установени в глава ХVІ на ЗСВ, озаглавена „Дисциплинарна дейност” и чл. 11.3 от Правилата за дисциплинарната дейност на ВСС (приети с решение на ВСС по протокол № 60/11.12.2014 г., действали до приемането на Вътрешни правила за дисциплинарната дейност на СК на ВСС, с решение по протокол № 10/30.03.2021 г.), предложението определя обективните и субективните предели на дисциплинарното производство и задължава дисциплинарнонаказващия орган и страните да се позовават само на обстоятелства и факти, установени в дисциплинарното производство, със значение за основанието, вида и размера на дисциплинарната отговорност. В допълнение към изложеното в мотивите на решението на ВАС е посочено, че в Раздел II, т. 5 от Стандартите за провеждане на дисциплинарно производство по Глава шестнадесета от Закона за съдебната власт, изрично е посочено, че когато предложението е необосновано или очевидно неоснователно, съответната колегия на Висшия съдебен съвет може да откаже да образува дисциплинарно производство с мотивирано решение. Отказът за образуване на дисциплинарно производство поради необоснованост или очевидна неоснователност е обективиран в посочените Стандарти, които са приети от всяка от колегиите на ВСС, и които са изготвени по препоръка на Европейската мрежа на съдебните съвети (ЕМСС), част от която е и България. Съдът е посочил, че приетите от съответните колегии на ВСС стандарти за дисциплинарна отговорност, създадени именно за постигане на реална реформа в съдебната власт чрез създаване на предпоставки за качествено правосъдие, основано на висококвалифицирани, мотивирани и независими магистрати, следва да бъдат съобразявани от дисциплинарнонаказващия орган. По тези съображения, тричленният състав на ВАС е приел, че отказът за образуване на дисциплинарно производство по предложение на председателя на Върховния касационен съд, обективиран в решенията по т. 5.1, т. 5.2 и т. 5.3 от протокол № 24 от 17.07.2017 г. на СК на ВСС, съответства на материалния закон и на целта на закона. Решението е потвърдено от петчленен състав на ВАС с решение № 14485/29.10.2019 г. по адм. дело № 3837/2019 г.

	- С решение на СК на ВСС по протокол № 7/26.02.2019 г. не е образувано дисциплинарно производство по предложение от председателя на ВКС за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание на административен ръководител на Апелативния специализиран наказателен съд (АСНС). 
	Искането от председателя на ВКС е направено във връзка с резултати от проверка, обективирани в доклад № А-482 от 10.12.2018 г. за дейността на АСНС по въззивни частни наказателни дела, образувани по жалби и протести срещу определения на Специализирания наказателен съд (СНС), постановени по реда на чл.270, ал.1 от Наказателно-процесуалния кодекс (НПК) по нохд № 2… по описа за 2018 г. на същия. Докладът е изготвен в изпълнение на заповед № 2807 от 28.11.2018 г. на председателя на ВКС, с която на основание чл. 114, ал. 1, т. 1, т. 2 и т. 9 ЗСВ и по повод на многобройни медийни публикации във връзка с разглеждането на исканията за промяна на мерките за неотклонение на Д. И. и Б. П., е разпоредено да се извърши проверка на организацията на дейността на АСНС по въззивни наказателни частни дела, образувани и разгледани по частни жалби, респ. частни протести срещу определения на първоинстанционния съд, постановени по реда на чл. 270, ал. 1 НПК по искания за промяна на изпълняваните спрямо подсъдимите Д. И. и Б. П. мерки за неотклонение. В доклада от извършената проверка са направени изводи от фактическо и правно естество, респ. са дадени и препоръки за преодоляване на неправилната съдебна практика, въпреки нейната оскъдност. Според комисията, извършила проверката, това последно обстоятелство изисква на съдилищата да се укаже стриктно да спазват актуалното законодателство - нормите на НПК и Правилника за администрацията на съдилищата.
	В предложението за образуване на дисциплинарно производство вносителят изрично посочва, че са налице извършени нарушения от съдията, в качеството му на председател на АСНС, както следва:
	 - на 16.11.2018 г. извън кръга на своите служебни правомощия като административен ръководител на по-горестоящ съд е дал устно разпореждане на съдия от по-долустоящ съд – докладчик по н.о.х.д. № 2…/2018 г. по описа на СНС, да извърши фактически и правни действия по посоченото дело, които не съответстват на нормативни разпоредби, нито на установената съдебна практика. Посочено е, че по този начин е създадена неравноправност за страните в процеса, тъй като е разпоредено незабавно администриране и изпращане на делото на АСНС, без да са извършени всички процесуални действия, съгласно НПК, а именно: без да са спазени изискванията на чл. 345, ал. 3, вр. чл. 319, ал. 2 НПК и процедурата по чл. 342, ал. 2 НПК, както и накърняване на основната роля на съда на независим и безпристрастен арбитър за осъществяване на правораздавателната дейност при спазване на принципите на справедливост и точно прилагане на законите спрямо всички страни в процеса. Описаното действие е квалифицирано от вносителя на предложението като дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ.
	- на 16.11.2018 г. е образувал в.ч.н.д. № 5/2018 г. по описа на АСНС по протест на прокурор от Специализираната прокуратура (СП) и особено искане по реда на чл.343 НПК срещу определение от 16.11.2018 г. по н.о.х.д. № 2…/2018 г. по описа на СНС, при следните нарушения: без да е предвидена възможност за образуване на самостоятелно производство по чл. 343 НПК пред въззивната инстанция; без да е изпълнено изискването на чл. 345, ал.3 вр. чл.319, ал. 2 НПК частните жалби и частните протести да се подават чрез съответния първоинстанционен съд; без да са спазени изискванията на процесуалния закон за проверка на редовност и размяна на книжата; при липса на годен подлежащ на спиране съдебен акт, подписан от съдебните заседатели – членове на съдебния състав и съдебния секретар, съгласно чл. 311, ал. 2 НПК. Според вносителя на предложението съдията е допуснал нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ – неизпълнение на други служебни задължения.
	Предложението на председателя на ВКС е обсъдено на заседание на КДДВИВСС, проведено на 18.02.2019 г. Комисията е приела решение да внесе предложението на председателя на ВКС в заседание на СК на ВСС, като при проведеното гласуване не е постигнато мнозинство (два гласа „за“ и два гласа „против“) по въпроса да се предложи на СК на ВСС да образува дисциплинарно производство. На заседанието на СК на ВСС, проведено на 26.02.2019 г., е внесено предложение в два варианта: вариант 1) „Образува дисциплинарно производство и избира дисциплинарен състав“ и вариант 2) „ Не образува дисциплинарно производство“. След излагането на мотиви и след проведено гласуване, СК на ВСС е подкрепила вариант 2) „Не образува дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание на председателя на АСНС“.
	Решението е оспорено от председателя на ВКС пред ВАС. С решение № 5158/29.04.2020 г., постановено по адм. дело № 2644/2019 г. по описа на ВАС, Шесто отделение, е отхвърлена, като неоснователна, жалбата на председателя на ВКС. Съдебният състав на ВАС е приел, че оспореният пред него акт е издаден от компетентен орган, същият е материално законосъобразен и при постановяването му не са допуснати нарушения на административнопроизводствените правила. Приема, че не е извършено нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ от съдията, в качеството му на административен ръководител на АСНС, което да обосновава накърняване на престижа на съдебната власт, както и на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ, последното с оглед на неизпълнение на други служебни задължения от този магистрат. Според съда, след като не се констатира нарушение на посочените разпоредби и след като разполага с правомощието да извърши преценка за обосноваността на предложението на органа по чл. 312, ал. 1 ЗСВ, СК на ВСС е направила такава преценка. Поради установената очевидна неоснователност на предложението, правилно, според съда, органът е направил извод за липсата на основание за ангажиране на дисциплинарна отговорност на конкретния магистрат.
	ВАС се е позовал на нормите от Глава шестнадесета "Дисциплинарна отговорност" на ЗСВ, на чл. 11.1 от Правилата за дисциплинарната дейност на ВСС, приети с решение по протокол № 60 от 11.12.2014 г., както и на раздел ІІ, т.5 от Стандартите за провеждане на дисциплинарно производство по посочената глава на ЗСВ. Посочва, че след като последните са изготвени по препоръка на Европейската мрежа на съдебните съвети, част от която е и Република България, то преценката за спазването им е особено наложителна. ВАС е приел, че принципите, залегнали в тези стандарти за дисциплинарната отговорност са съобразени от дисциплинарнонаказващия орган, след като е мотивирал становището си и е гласувал с мнозинство за предложението да не се образува дисциплинарно производство. Според съда, в конкретния случай е спазена и целта на закона, респ. и общият принцип на правото на Европейския съюз, прогласен в чл. 6 АПК, а именно принципът за съразмерността. Образуване на дисциплинарно производство срещу магистрат при установена изначална необоснованост на внесеното предложение би довело до накърняване на неговите законни права и интереси в степен много по-голяма от най-необходимото за целта на закона.
	С решение № 4285/02.04.2021 г. по адм. дело № 7706/2020 г. по описа на ВАС, Петчленен състав, е отменено решение № 5158/29.04.2020 г. по адм. дело № 2644/2019 г. на ВАС, Шесто отделение, и решението на СК на ВСС по протокол № 7/26.02.2019 г. относно постановен отказ за образуване на дисциплинарно производство по направено от него предложение с рег. индекс № ВСС-1860 от 11.02.2019 г. за налагане на дисциплинарно наказание на председателя на АСНС. Изложени са мотиви, че първоинстанционният съд не е направил задълбочен анализ на събраните доказателства в административното производство и конкретно на установените факти и обстоятелства на обективната действителност, каквито представляват твърдените нарушения на посочените разпоредби от НПК, предмет и на проверка, и по повод наличието на които по делото няма спор. Направен е извод, че постановеният от органа административен акт е необоснован. Посочва, че в направените изказвания само от някои от членовете на ВСС не се съдържа оценка на установените след проверката правнорелевантни факти, на възприемането им от тях, след като въз основа на тях е направена констатация от вносителя за наличие на две дисциплинарни нарушения (на чл. 307, ал. 3, т. 3 и на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ), като няма преценка и която да предпостави извод за наличие или не на такива дисциплинарни нарушения. Същата, според съда, изисква да бъдат обсъдени съставите на посочените разпоредби с оглед на осъществените действия от съдията, както и дали те са морално укорими, каквито в мотивите на акта отсъстват. Поради този порок на административния акт, съдът е приел, че не може да се изведе и волята на издалия го орган, която да бъде материализирана по-начин, позволяващ осъществяване на съдебния контрол с оглед спазването на материалния закон от негова страна. При това се явява нарушен принципа по чл. 7 АПК относно истинност при осъществяване на административното производство. По тези съображения, решаващият състав на ВАС е приел, че оспореният административен акт е незаконосъобразен като постановен в нарушение на чл. 146, т. 3 АПК и административният съд като е приел противното е постановил решение, което следва да се отмени и делото следва да се върне на административния орган за продължаване на административното производство.
	След връщане на преписката с решение на СК на ВСС по протокол № 13/20.04.2021 г. е постановен отказ да се образува дисциплинарно производство срещу административен ръководител на АСНС, по внесеното предложение от председателя на ВКС. Решението е оспорено пред ВАС. 
	С решение № 8808/22.07.2021 г. по адм. дело № 5307/2021 г. по описа на ВАС, тричленен състав, е отхвърлена жалбата на председателя на ВКС и вносител на предложението за образуване на дисциплинарно производство срещу решението на СК на ВСС по протокол № 13/20.04.2021 г., с което е отказано образуването на дисциплинарно производство. 
	Решението е оставено в сила с решение № 1834/25.02.2022 г. по адм. дело № 10097/2021 г. описа на ВАС, петчленен състав. В посочените решения ВАС е приел за неоснователни доводите, че актът на СК е нищожен, като издаден от некомпетентен орган, превишил, респективно превратно упражнил правомощията си, като не е изпълнил стриктно задължителните указания, дадени му в решението на ВАС по адм. дело № 7706/2020 г. за продължаване на производството. Съдът е приел, че в мотивите и диспозитива на посочения съдебен акт е видно, че преписката е върната на дисциплинарнонаказващия орган с указания за продължаване на производството по разглеждане на искането, с което е сезиран органът, респективно обсъждане и анализ на данните относно наличието на предпоставки за образуване на дисциплинарно производство, а не с указания за образуване на дисциплинарно производство срещу съдията в качеството му на административен ръководител. На следващо място е посочено, че в съответствие с правомощието й да извърши преценка за обосноваността на предложението на органа по чл. 312, ал. 1 ЗСВ, СК е извършила такава и при установена очевидна неоснователност на предложението е достигнала до обоснован и правилен извод за липсата на основание за откриване на производство за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията. Прието е, че компетентният орган (СК) е изпълнил точно указанията на петчленния съдебен състав на ВАС, дадени в решението по адм. дело № 7706/2020 г., като е направил задълбочен анализ на представените от вносителя данни и сочените в предложението фактически обстоятелства, преценявайки попадат ли последните в хипотезите (съответно могат ли да осъществят фактическите състави) на твърдените от вносителя дисциплинарни нарушения и да обосноват образуване на дисциплинарно производство. Прието, че решението на СК е постановено при правилно тълкуване и прилагане на закона. 

	ИЗВОДИ: 
•	При прегледа на съдебната практика на ВАС се констатира противоречива практика относно преценката, която следва да се извърши при проверка на допустимостта на направено предложение по чл. 312, ал. 1 ЗСВ за образуване на дисциплинарно производство за налагане на дисциплинарно наказание на магистрат и по-конкретно съществува ли задължение за Висшия съдебен съвет да образува дисциплинарно производство или има право на преценка за обоснованост на предложението преди образуване на дисциплинарното производство.
	В определение № 9195/03.08.2015 г. по адм. дело № 5340/2015 г. на ВАС, тричленен състав на шесто отделение, съдът е приел, че когато предложението отговаря на формалните изисквания за неговата допустимост и не са изтекли сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, при липса на нормативно установени изисквания, на които то да съответства, не трябва да се изследва неговата обоснованост преди образуването на дисциплинарното производство. 
	С тълкувателно решение № 7/30.06.2017 г. по т.дело № 7/2018 г.  на Общото събрание на съдиите от Върховния административен съд е отхвърлено искането за тълкуване, поради неправилна съдебна практика по въпроса: „В хипотезата на чл. 310, ал. 1, изр. 1 от Закона за съдебната власт, при наличие на искане по чл. 27, ал. 4 от ЗСВ или на предложение по чл. 312, ал. 1 от ЗСВ за образуване на дисциплинарно производство срещу изборен член на ВСС, съдия, прокурор, следовател, административен ръководител или заместник на административен ръководител, отговарящо на формалните изисквания за сезиране на Висшия съдебен съвет, съществува ли задължение за Висшия съдебен съвет да образува дисциплинарно производство или ВСС има право на преценка за обоснованост на предложението преди образуване на дисциплинарното производство?”. В мотивите на решението е посочено, че искането за тълкуване е неоснователно предвид липсата на неправилна съдебна практика, материализирана в определение № 9195/03.08.2015 г. по адм. дело № 5340/2015 г. на ВАС, тричленен състав на шесто отделение. Прието е, че „при липса на нормативно установени изисквания, на които следва да съответства предложението на органа по чл. 312, ал. 1 ЗСВ за налагане на дисциплинарно наказание, съдържанието му следва да бъде преценено съобразно общите правила за сезиране на компетентен орган по АПК, като се отчетат спецификите на дисциплинарното производство по Закона за съдебната власт. В този смисъл трябва да се прецени дали искането е подписано (чл. 29 АПК); дали съдържа изложение на фактически обстоятелства, за които се твърди, че съставляват дисциплинарно нарушение; дали съдържа ясно формулирано и разбираемо посочване на основанието, по което се претендира ангажиране на дисциплинарната отговорност на магистрата; дали е налице влязъл в сила акт за същото дисциплинарно нарушение (чл. 308, ал. 4 ЗСВ); дали е налице друго дисциплинарно производство със същия предмет (чл. 27, ал. 2, т. 2 АПК) и др“. 
	На следващо място е посочено, че въпросът за наличието на достатъчно данни за извършено дисциплинарно нарушение „е свързан с правна преценка, при която значение би могло да има всяко фактическо обстоятелство, индикиращо нарушението и станало достояние на компетентния дисциплинарно наказващ орган по предвидения в закона ред. Налице е необходимост от установяването на определени факти, чиято даденост прави възможно формулирането на изводи досежно извършването на нарушение. Акумулирането на релевантни спрямо предмета на бъдещото дисциплинарно производство данни е наложително, като източниците и материалните носители на същите биха могли да бъдат от най-различно естество.“ Изрично е обърнато внимание, че „проверката не следва да обсъжда въпросите относно евентуалната основателност на предложението за ангажиране на дисциплинарната отговорност, нито годността на представените доказателствени средства, респ. тяхната едностранчивост или противоречивост, изчерпателност или изолираност. Това са все въпроси по същество, които не могат да бъдат преценявани на този предварителен етап, поради което не могат и да послужат и като основания за отказ за образуване на дисциплинарно производство. Не е допустимо изземването на правомощия на дисциплинарния състав, респ. на колегиите на Висшия съдебен съвет или Пленума на Висшия съдебен съвет за решаване въпроса по същество на този още предварителен етап от образуване на дисциплинарното производство. Дали твърденията в направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание съответстват на обективната действителност, както и дали могат да бъдат доказани с допустими доказателствени средства, е въпрос по основателността на искането. Поради тази причина изясняването на фактите и обстоятелствата, които са релевантни за налагане на дисциплинарно наказание се случва в рамките на образуваното производство. Ето защо обективната или субективна невъзможност за доказване на определен факт или обстоятелство, не представлява пречка за образуване на дисциплинарно производство.“
	В заключение е посочено, че решението, с което се отказва образуване на дисциплинарно производство е акт по чл. 197 АПК и подлежи на съдебен контрол по реда на раздел ІV, глава десета АПК.
	В мотивите на решенията, постановени по адм. дела № 7112/2017 г. (решение № 15231/12.12.2017 г.) и № 7111/2017 г. (решение № 14243/22.11.2017 г.) на ВАС, шесто отделение, е застъпено различно становище. В посочените решения са изложени съображения, че в хипотезата на чл. 310, ал. 1 ЗСВ при направено предложение по чл. 312 ЗСВ за образуване на дисциплинарно производство срещу съдия, прокурор, следовател, административен ръководител или заместник на административен ръководител, съответната колегия на ВСС има право на преценка относно обосноваността на предложението преди образуване на дисциплинарното производство. Тричленните състави на ВАС са приели за процесуално неоправдано и недопустимо да се разглежда по същество въпрос – с постановяване на решение на съответната колегия на ВСС по основателността на искането, предвид установената некомпетентност на органа извършил проверката, въз основа на която се търси дисциплинарна отговорност на съответния магистрат.
	Прието е, че решението, с което се отказва образуване на дисциплинарно производство подлежи на съдебен контрол по реда на раздел І, глава десета АПК.

•	В отчетите на КДДВИВСС-СК за 2018 г., 2019 г.,  2020 г., 2021 г.  е отбелязано, че е налице тенденция за значително намаляване на образуваните по реда на чл. 316 ЗСВ дисциплинарни производства, като направените предложения по чл. 312 ЗСВ за налагане на дисциплинарни наказания на съдии са общо 24 (двадесет и четири), както следва: за 2021 г. - 3 (три); през 2020 г. - 4 (четири), през 2019 г. – 5 (пет); 2018 г. – 12 (дванадесет). За сравнение през 2017 г. постъпилите предложения за образуване на дисциплинарни производства срещу са 42 (четиридесет и две), а образувани дисциплинарни дела са 39 (тридесет и девет). От постъпилите за периода 03.10.2017 г. – 2021 г. предложения за образуване на дисциплинарно производство 15 (петнадесет) за направени от съответния административен ръководител, 3 (три) от по-горестоящ административен ръководител, 5 (пет) от ИВСС и 1 (едно) от министъра на правосъдието. 
	Следва да се отбележи, че за периода 2020 г. - 2021 г. не са постъпвали предложения за образуване на дисциплинарно производство от ИВСС, независимо че при извършени проверки по постъпили сигнали са констатирани действия или бездействия, осъществени или допуснати от страна на съдии, които се изразяват в забавено произнасяне във връзка с администрирането, разглеждането и решаването на съдебни дела и преписки. По своето естество тези действия или бездействия биха могли да бъдат квалифицирани като дисциплинарно нарушение. Въпреки това, ИВСС като орган, който има такова правомощие по чл. 312, ал. 1, т. 3 ЗСВ не е направил предложение за образуване на дисциплинарно производство, нито са дадени указания в този смисъл до съответния административен ръководител, който също може да направи предложение за образуване на дисциплинарно производство, съгласно чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ или сам да образува такова и да наложи дисциплинарно наказание, съгласно чл. 311, т. 1 ЗСВ. В тази връзка следва да се отбележи, че през 2021 г. в СК на ВСС е постъпила само една заповед на административен ръководител за налагане на дисциплинарно наказание на съдия за забавено произнасяне и разглеждане на дела, като нарушенията са констатирани от ИВСС при проверка извършена по сигнал. Наред с това, съгласно чл. 310, ал. 1, изр. второ ЗСВ, шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство, считано от откриване на нарушението, започва да тече от узнаването на нарушението от един от органите и лицата по чл. 312, ал. 1 ЗСВ, не се прекъсва и не тече поотделно за всеки от тях.
	Следва да се отчете, че в периода от 01.01.2022 г. – 01.06.2022 г. в СК на ВСС са постъпили 5 (пет) предложения за образуване на дисциплинарно производство и налагане на дисциплинарно наказание на съдии, направени от ИВСС. С решения на СК на ВСС е отказано образуването на дисциплинарно производство (в.ж. протокол № 12/22.03.2022 г., т. 8 и 9, протокол № 17/19.04.2022 г., д.т. 39, протокол № 24/14.06.2022 г., т. 4, протокол № 26/28.06.2022 г., т. 3). Видно от проведените обсъждания по допустимостта на предложенията, е прието, че същите са направени от ИВСС, който в чл. 312, ал. 1, т. 3 ЗСВ е посочен като орган, който има правомощието да прави предложение за налагане на дисциплинарно наказание на съдии. В тази връзка е обърнато внимание, че към момента на внасяне на предложенията Народното събрание не е открило процедура по избор, въпреки че мандатът на инспекторите на ИВСС е изтекъл на 14 март 2020 г., а този на главния инспектор на 9 април 2020 г. Предвид липсата на изрична правна уредба за последиците в случаите когато в законоустановените срокове не е избран нов главен инспектор и инспектори, са възможни две решения. Едното – прекратяване на правомощията с изтичането на срока на мандата. Другото – продължаване на правомощията предвид принципа на непрекъсваемост при функционирането на държавните органи, както и с оглед необходимостта от приемственост и стабилност. Прието е, че визираните тълкувателни подходи имат важно значение за решаване на въпроса по допустимостта на направеното предложение за образуване на дисциплинарно производство, с оглед наличието на правоспособност за упражняване на предвидените в закона правомощия. Посочено е, че правомощията на ИВСС са регламентирани в чл. 54 ЗСВ и освен правомощието да прави предложение за налагане на дисциплинарно наказание на съдия, прокурор или следовател, на ИВСС са предоставени множество други правомощия, които в основната си част са свързани с контролни функции. Инициативата за образуване на дисциплинарно производство се отличава от останалите по това, че тя има за цел да сложи началото на едно санкционно производство, което пряко рефлектира върху статута на съответния магистрат, включително върху неговата независимост. В тази връзка е отбелязано, че едно дисциплинарно производство може да приключи с дисциплинарно освобождаване от длъжност. Поради това, при преценката дали вносителят на предложението за налагане на дисциплинарно наказание има публична власт да го стори, следва подхода да бъде изключително стриктен. Въз основа на посочените основни разбирания за мандатността на държавните органи, от една страна, а от друга – при отчитане на санкционния характер на дисциплинарното производство и опасността от съществено засягане на конституционно закрепения принцип на независимост на съдиите е направен извод, че в конкретния случай предложенията са направени от орган, извън рамките на неговата времева компетентност. 
	Посочено е, че образуването на дисциплинарно производство при недопустимост на предложението за налагане на дисциплинарно наказание може да доведе до сериозно засягане на законни права и интереси на магистрата или административния ръководител, тъй като само фактът на образувано дисциплинарно производство, независимо от неговия изход, би имал последици за последните във връзка с повишаването им в длъжност, при заемане на длъжност, при подаване на оставка, при изплащане на обезщетения и други хипотези подробно уредени в ЗСВ. Това е и в противоречие на основния принцип на административния процес – за съразмерността (чл. 6 АПК), според който административният акт не следва да засяга законни права и интереси в по-голяма степен от най- необходимото за целта, за която актът е издаден. 
	Решенията на СК на ВСС са оспорени пред ВАС, с изключение на последните две и към настоящия момент производствата са висящи. 
	На 29.04.2022 г. по искане на пленума на ВАС е образувано конституционно дело № 7/2022 г. за даване на задължително от Конституционния съд на Република България на разпоредбата на чл. 132а, във връзка с чл. 1, ал. 1 и 2, чл. 4, ал. 1, чл. 8 и чл. 117, ал. 2 от Конституцията на Република България, като Конституционният съд отговори на въпросите: „Прекратяват ли се с изтичане на мандата им правомощията на главния инспектор и инспекторите от Инспектората към Висшия съдебен съвет или същите продължават да изпълняват своите функции до избирането от Народното събрание на нов главен инспектор, съответно инспектори? Конституционно допустимо ли е преустановяване за неопределено време на дейността на Инспектората към Висшия съдебен съвет поради изтичане на мандата на главния инспектор и инспекторите, и бездействие на Народното събрание, задължено по Конституция да избере главния инспектор и инспекторите?“.
	Две от делата пред ВАС са спрени до произнасяне на Конституционния съд на РБ.

		ІІ.ПРОИЗВОДСТВА ПО ДИСЦИПЛИЛНАРНИ ДЕЛА, ПРИКЛЮЧИЛИ С РЕШЕНИЯ ПО СЪЩЕСТВО

		Дисциплинарните нарушения, изброени в чл. 307, ал. 3 ЗСВ могат да се обособят условно в две групи:
		1. Нарушения на служебните задължения, свързани с функционалните права и задължения на съдиите – чл. 307, ал. 3, т. 1, 2 и 4 ЗСВ;
		2. Нарушения на установените морално-етични правила за поведение в обществото – чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ.
		
		Следващият преглед на дисциплинарните производства е съгласно това условно разделение на вида дисциплинарни нарушения.
	
		1. Дисциплинарни нарушения, които съставляват виновно неизпълнение на служебните задължения, съгласно чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, са:

		а) системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони;
		б) действие или бездействие, което неоправдано забавя производството;
	
		За „системно неспазване на сроковете“ по смисъла чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ  се приемат случаите, в които нарушението е извършено три или повече пъти. Системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони може да е:
		а) неизготвяне на съдебния акт или неизписване на мотивите на съдебния акт в инструктивен или разумен срок;
		б) неспазване на сроковете за администриране на делата;
		в) неспазване на сроковете за насрочване и/или разглеждане на делата в инструктивен или разумен срок.
		Действие или бездействие, което неоправдано забавя производството по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ, може да е:
		а) нарушаване на сроковете за изпълнение на служебните задължения от дисциплинарно привлеченото лице;
		б) извършване на процесуални действия извън разумния срок, респективно неизвършване на дължимо процесуално действие;
		в) администриране на делата извън разумния срок.
		г) други фактически действия или бездействия, свързани с делото.
		При преценка дали е налице неоправдано забавяне на производството се вземат предвид осъществените процесуални действия по делото от съда и страните, фактическа и правна сложност на делото и обусловената от тези обстоятелства обичайна продължителност на разглеждане и приключване на делата, както и общият срок за разглеждане и приключване на конкретното дело.

	 Органите, които са компетентни да проверяват и следят за организацията по образуването и движението на делата и приключването им в установените срокове са овластени и с компетентност да направят предложение за налагане на дисциплинарно наказание при констатирани нарушения от съдии – арг. чл. 312 ЗСВ. Практиката сочи, че предложения до СК на ВСС за образуване на дисциплинарни производство и привличане към дисциплинарна отговорност на съдии за нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ се внасят основно от ИВСС или от съответния административен ръководител. 

		За периода на мандата на 8-мия състав на ВСС са разгледани и приключили с решение на СК на ВСС общо 40 (четиридесет) дисциплинарни производства, от които 30 (тридесет) за образувани срещу съдии за нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. От тях с решение на СК на ВСС 15 (петнадесет) дисциплинарни производства са прекратени изцяло, като основанията за прекратяване са свързани с изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, настъпила смърт на дисциплинарно привлеченото лице в хода на дисциплинарното производство, влязъл в сила акт за освобождаване от длъжност „съдия“ (вж. раздел І , т. 2).
	По останалите дисциплинарни производства, СК на ВСС се е произнесла, както следва:
	- Дисциплинарно дело № 15/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството по делото е образувано по предложение на председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание на съдия в СРС, за извършени от него дисциплинарни нарушения, изразяващи се в нарушаване на законоустановените срокове при изготвяне на съдебните актове по 14 въззивни наказателни дела,  25 наказателни дела и 83 броя въззивни граждански дела, като младши съдия в СГС. 
	С решение на СК на ВСС по протокол № 12/17.04.2018 г. е прието, че съдията не е извършил твърдените в предложението на председателя на СГС дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и т. 2 ЗСВ.  Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че съдията е бил в обективна невъзможност да изпълни в срок служебните си задължения по изготвяне на съдебните актове, предмет на дисциплинарното производство, в предвидените от закона срокове, поради прекомерна натовареност както в Наказателно отделение, така и в Гражданско отделение на СГС. Отчетено е и обстоятелството, че в процесния период, допълнително затруднение е създало и обстоятелството, че се работи с разнообразна правна материя, под ръководството на старши съдии, чието професионално мнение и изисквания следва да се съобразява при провеждането на процеса и изготвянето на съдебни актове. Прието е, че обема и качеството на работа, извършена от младшия съдия, която кореспондира на срока на назначението му по отделения, работното време и организацията на работа като младши съдия в СГС и допускането на забава по дела не се дължи на бездействие при изпълнение на функциите му и общия обем възложена работа. Отчетено е и обстоятелството, че до приключване на дисциплинарното производство, всички актове по делата, предмет на дисциплинарното производство, са постановени. Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 46/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството е инициирано по предложение на и.ф. председател на СРС за налагане на дисциплинарно наказание. В направеното предложение вносителят е изложил данни, че в периода 2015 г. до 10.07.2017 г., съдията е допуснала системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони, което неоправдано е забавило производството по 249 дела, по които съдебните актове не са изготвени повече от три месеца от датата на последното съдебно заседание. Тези данни, според вносителя на предложението, обосновават извод за допуснато от съдията съществено и неоправдано забавяне при изготвянето на крайните съдебни актове, което представлява нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ. Дисциплинарният състав е изяснил фактите и обстоятелствата, съгласно предвидените изисквания и процедура, и е приел решение по реда на чл. 319 ЗСВ, с което е предложил на СК на ВСС, на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, да прекрати производството, образувано по предложение на и.ф. председател на СРС, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода 2015 г. – 30.09.2016 г., по делата, описани в решението, а в останалата част от направеното предложение, относима за периода от 30.09.2016 г. до 25.07.2017 г. по всички 249 дела, да приеме, че съдията не е извършила нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 2 и ал. 3 ЗСВ и не й наложи дисциплинарно наказание. Дисциплинарният състав е приел, че формалното нарушение на служебните задължения по спазване на процесуалните срокове от страна на съдията в посочения период се дължи на причини, които не е имало как да бъдат преодолени с лични усилия в рамките на отредената на съдията служебна компетентност. Съставът е отчел обстоятелството, че съдията с оглед непрекъсване изпълнението на функциите й, в същия период не е ползвала обичайно полагаемия се отпуск поради временна неработоспособност предвид здравословните й проблеми, като не е допуснала те да повлияят на изпълнението на задълженията й. Наред с това, е отчетено и обстоятелството, че всички актове по делата, предмет на дисциплинарното производство, са постановени.
	Решението заедно с преписката са разгледани на заседание на СК на ВСС, проведено на 03.07.2019 г. При проведените разисквания са изложени доводи, че по отношение на подробно разгледаните във фактическата част на решението дела, поради действията и бездействията на съдията се е достигнало до неоправдано забавяне на производствата, което не се дължи само на обективни причини. Въз основа на възприетата фактическа обстановка са изложени и становища, обосноваващи необходимостта от налагане на наказание. След проведеното гласуване СК на ВСС е приела решение, с което е прекратила образуваното по предложение на и.ф. председател на СРС производство, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода 2015 г. – 30.09.2016 г., поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушенията. Предложението на дисциплинарния състав да се приеме, че съдията не е извършила нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 2 и ал. 3 ЗСВ и предложението да не се наложи дисциплинарно наказание, не са приети. С решение по точка 1 от протокол № 28/25.09.2018 г. СК на ВСС, на основание чл.314, ал. 6 във вр. с чл. 320, ал. 3, т. 2, б. „г“ ЗСВ (отм. – ДВ, бр. 29 от 2019 г.), е приела, че не са налице основания за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 2, 3, 4 или 6 ЗСВ на съдията и е върнала преписката на административния ръководител на СРС, за произнасяне. На проведено на 02.10.2018 г. заседание СК на ВСС е приела следните решения:
	- по т.2.1, с което е отменено решение по т.1 от протокол № 28/25.09.2018 г., в частта му „На основание чл.314, ал. 6 във вр. с чл. 320, ал.3, т.2, б. „г“ ЗСВ и връща преписката на административния ръководител на СРС, за произнасяне“.
	- по т.2.2, с което, на основание чл.308, ал.1, т. 1 ЗСВ, е наложено на съдията дисциплинарно наказание „забележка“.
	Решенията на СК на ВСС по точка 1 от протокол № 28/25.09.2018 г. и по точка 2 от протокол № 29/02.10.2018 г. са оспорени пред ВАС.
	С решение № 8173/03.06.2019 г. по адм. дело № 14328/2018 г. по описа на ВАС-шесто отделение, е обявено за нищожно решението на СК на ВСС по т. 2 от протокол № 29 от 02.10.2018 г., с което е отменено решение по т. 1 от протокол № 28/25.09.2019 г. на СК на ВСС, в частта му „На основание чл.314, ал. 6 във връзка с чл.320, ал. 3, т. 2, б. „г“ ЗСВ и връща преписката на административния ръководител на СРС, за произнасяне“ и на основание чл.308, ал.1, т. 1 ЗСВ, е наложено дисциплинарно наказание - забележка“, поради липса на материална компетентност на органа.
	Тричленният състав на ВАС е приел, че СК на ВСС не е била компетентния орган за налагане на наказанието „забележка“, предвид действалата нормативна уредба към момента на ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията. Съгласно мотивите на съдебния акт, законодателят е предоставил изричната компетентност да налага най-лекото дисциплинарно наказание на съответния административен ръководител, като в този случай СК на ВСС е следвало да върне преписката на административния ръководител на СРС с оглед разпоредбата на чл. 314, ал. 6 ЗСВ, в приложимата редакция (изм., ДВ, бр.62 от 2016 г., в сила от 09.08.2016 г.). Предвид съдържанието на приложимата редакция на чл. 320 ЗСВ, както и тази на чл.314, ал. 6 ЗСВ (изм. с ДВ, бр.62 от 2016 г.), в случаите на чл. 308, ал. 1, т. 1, 2, 3, 4 или 6, когато съответната колегия към ВСС прецени, че няма основание за налагане на наказание от изброените, а това са по-тежките дисциплинарни наказания, тя връща преписката на административния ръководител и последният е този, на когото законодателят е предоставил изричната компетентност да налага най-лекото дисциплинарно наказание. Съдът е приел, че във всички случаи дисциплинарно наказание „забележка“ може да бъде наложено само от съответния административен ръководител, както в дисциплинарните производства, които се образуват по реда на чл. 316, ал. 1 ЗСВ (от съответната колегия на ВСС по предложение на някое от лицата или органите по чл. 312, ал. 1 ЗСВ) и при които съответната колегия на ВСС е дисциплинарно наказващият орган, така и в дисциплинарните производства, които се образуват по реда на чл. 314, ал. 1 ЗСВ – от административния ръководител и при които дисциплинарно наказващ орган е същият административен ръководител. В подкрепа на тези изводи, съдът е посочил и последвалата промяна (ДВ, бр.29/2019 г.) в чл. 320, ал.3, т. 2, б.“б“ и „г“ ЗСВ, както и автентичното тълкуване на Народното събрание – Стенограма от обсъжданията на проекта за изменение и допълнение на Закона за съдебната власт (№ 954-01-12 от 28.02.2019 г., 44-то НС) – „по отношение на дисциплинарните производства се въвежда правомощието на съответната колегия на Висшия съдебен съвет при решение за налагане на по-леко дисциплинарно наказание от предложеното да може сама да наложи наказанието „забележка“. С въведеното изменение се ускорява процедурата за завършване на дисциплинарното производство пред кадровия орган и се препятства възможността за изтичане на сроковете“.  ВАС се е позовал на принципа на самостоятелност, уреден с императивната разпоредба на чл.10, ал. 1 АПК, по-горестоящ орган не може да изземе за решаване въпрос от органа, овластен за неговото разглеждане и решаване, освен ако това е предвидено в друг закон, а в разглеждания случай, това не е предвидено. 
	С посоченото решение на ВАС е отменено, като незаконосъобразно, решението на СК на ВСС по т. 1 от протокол № 28/25.09.2018 г., с което, на основание чл. 314, ал. 6, във връзка с чл. 320, ал. 3, точка 2, буква „г“ ЗСВ, е прието, че няма основание за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 2, 3, 4 и 6 ЗСВ на съдията, поради което връща преписката на административния ръководител на СРС, за произнасяне. 
	За да постанови този резултат, съдът е приел, че липсват мотиви за съставомерността на нарушението и в частност за виновното поведение на магистрата, а изложените от членовете на СК на ВСС съображения са неточни, като липсват обосновани изказвания по смисъла на чл.34, ал.3 ЗСВ. 
	Решението е потвърдено с решение № 6895/09.06.2020 г. по адм. дело № 8928/2019 г. по описа на ВАС-петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 26/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството по делото е образувано по предложения, направени от административния ръководител на СГС и ИВСС във връзка с Акт за резултати от извършена проверка по сигнал в СРС и съдържащите се в него констатации за системни процесуални нарушения в работата на съдията за периода 2011 г. – 2016 г. Вносителите на предложенията твърдят, че за периода 12.07.2011 г. до 17.11.2016 г., съдията е обявил за решаване общо 1 488 дела, като от тях постановените извън законоустановения срок по чл.235, ал. 5 ГПК решения са 1 025 броя. Посочено е, че общият брой непостановени решения с изтекъл законоустановен срок към 10.01.2017 г. е 91. Допуснатите забави при изготвянето на крайните съдебни актове са от 1 до 4 години. С решение дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да прекрати производството по делото, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията, в периода 2011 г. – 31.10.2016 г., по част от делата, поради изтичане на сроковете по чл. 310, ал. 1 ЗСВ към датата на образуване на производствата. По останалата част от предложенията дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да приеме, че съдията не е извършил нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 2 и ал. 3 ЗСВ, поради което да не му налага дисциплинарно наказание. Дисциплинарният състав е приел, че формалното нарушение на служебните задължения се дължи на причини, които не е имало как да бъдат преодолени с лични усилия и в рамките на отредената на съдията служебна компетентност. Съгласно изложените в решението на дисциплинарния състав мотиви, в случая забавянето се дължи на обективни причини и не би могло да се вмени във вина на съдията: броят и обемът на делата, сочат недвусмислено за физическа невъзможност и при най-добро желание да се спазват законовите срокове при постановяване на съдебните актове. 
	Решението заедно с преписката са внесени за разглеждане на заседание на СК на ВСС, проведено на 12.06.2018 г. При проведените разисквания са изложени доводи, че по отношение на подробно разгледаните във фактическата част на решението дела, поради действията и бездействията на съдията се е достигнало до неоправдано забавяне на производствата, което не се дължи на основателна причина. Въз основа на възприетата фактическа обстановка са изложени и становища, обосноваващи необходимостта от налагане на наказание, тъй като през 2018 г. съдията е имал все още неизписани съдебни актове по дела, образувани през 2016 г. След проведеното гласуване СК на ВСС е приела решение, с което е прекратила образуваното производство, в частта относно допуснатото бездействие от страна на съдията в периода 2011 г. – 31.10.2016 г.  Предложението на дисциплинарния състав да се приеме, че съдията не е извършил нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 2 и ал. 3 ЗСВ и предложението да не му се наложи дисциплинарно наказание е получило 5 гласа „за“ и 7 гласа „против“, поради което същото не е прието. Прието е решение за отлагане разглеждането на точката с оглед направените предложения за налагане на дисциплинарно наказание. Същите са разгледани на заседание на СК на ВСС, проведено на 17.07.2018 г. С решение на СК на ВСС по точка 4 от протокол № 24/17.07.2018 г. е наложено дисциплинарно наказание „забележка“ .
	Решението за налагане на дисциплинарно наказание е оспорено пред ВАС. С решение № 3126/05.03.2019 г., постановено по адм. дело № 11870/2018 г. по описа на ВАС, шесто отделение, е отхвърлена, като неоснователна, жалбата на съдията против решението на СК на ВСС. Съдът е изложил съображения, че по делото безспорно се установява значително забавяне на голям брой дела за голям период от време – в рамките на 6 месеца до 4 години, с оглед на което тричленният състав на ВАС е споделил мотивите на СК на ВСС да приеме решение за налагане на дисциплинарно наказание, въпреки предложението на дисциплинарния състав и изложените доводи за висока натовареност на съдията. Наред с това, решаващият състав на ВАС е отчел, че при анализа на натовареността на съдията, правилно е прието, че при приблизително еднакъв брой на новообразуваните дела, част от високата натовареност е настъпила и поради забавеното изписване на голям брой дела, на всяко поотделно и на всички общо за значителен период от време. Съдът е посочил, че в рамките на субективното отношение и поведение на магистрата е да проследи движението и приключването на делата си, да ги приоритизира и да вземе мерки срещу евентуално натрупване на недовършени дела за период от време, излизащ извън рамките на разумните срокове. Прието е, че налагайки най-лекото дисциплинарно наказание на съдията, СК на ВСС е съобразил изискванията на чл. 309 ЗСВ, обсъдени със смекчаващите и утежняващи отговорността на магистрата обстоятелства. 
	На следващо място, съдът е приел за неоснователни доводите, изложени в жалбата, за нищожност на решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ, поради липса на компетентност. Посочено е, че съгласно действащата редакция на чл.314, ал.6 ЗСВ към момента на приемане на обжалваното решение на СК на ВСС от 17.07.2018 г. (отм. – ДВ, бр. 29 от 2019 г.), когато в случаите по ал. 2 съответната колегия прецени, че няма основание за налагане на наказание по чл. 308, ал. 1, т.2, 3, 4 или 6, тя връща преписката на административния ръководител. Съгласно мотивите на съда, връщането на преписката на административния ръководител за продължаване на производството по започнатото производство за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“ се извършва, когато административният ръководител е започнал производство по налагане на дисциплинарно наказание „забележка“, но в хода на производството е счел, че е налице основание за налагане на по-тежко дисциплинарно наказание. Посочено е, че в случая дисциплинарното производство не е започнато от административния ръководител за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“, а по предложение на по-горестоящ административен ръководител (председателят на СГС) и по предложение на ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание по-тежко от това по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ. СК на ВСС е преценила не само, че не е налице основание за налагане на по-тежко наказание, а че е налице основание именно за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“, с което се е произнесла по основателността за налагане на дисциплинарно наказание. С оглед на това при започнало дисциплинарно производство по реда на чл. 316, ал. 1 ЗСВ, с решение на СК на ВСС по предложение на органите и лицата, посочени в чл. 312, ал. 1 ЗСВ, не може да върне преписката на административния ръководител, тъй като не може да осъществи последствие компетентността си по чл. 314, ал. 4 ЗСВ – да потвърди или отмени наложеното дисциплинарно наказание „забележка“, след като вече е изразила становище за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“. Когато административният ръководител е изпратил преписката на съответната колегия на ВСС да прецени дали е налице основание за налагане на по-тежко наказание, и когато съответната колегия в случаите по ал. 2 прецени, че такова основание не е налице, тогава тя връща преписката на административния ръководител, която хипотеза в случая не е налице, поради което остава възможността на съответната колегия на ВСС по чл. 320, ал. 3, т. 2, б.“б“ ЗСВ да наложи по-леко наказание. В подкрепа на тези изводи съдът се е позовал и на допълнението на чл. 320, ал. 3, т. 2, б. „б“ ЗСВ. Според съда изменението на закона представлява тълкуване на разпоредбата в този смисъл. Решението е потвърдено от петчленен състав на ВАС с решение № 1457/29.01.2020 г. по адм. дело № 5538/2019 г.
•	По отношение компетентността на съответната колегия на ВСС да наложи дисциплинарно наказание „забележка“, константната практика на ВАС преценявайки законосъобразността на оспорени решения на колегиите на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“ на всички основания по чл. 146 АПК, приема, че същите са издадени от компетентен орган, в рамките на предоставените му от закона правомощия – (Решение № 361/10.01.2018 г. по адм. дело № 8741/2017 г. по описа на ВАС, шесто отделение, Решение № 6318/15.05.2018 г. по адм. дело № 3332/2018 г., по описа на ВАС, петчленен състав, Решение № 248/09.01.2018 г. по адм. дело № 3976/2017 г. по описа на ВАС, шесто отделение; Решение № 6192/14.05.2018 г. по адм. дело № 3787/2018 г. на ВАС, петчленен състав; Решение № 9006/10.07.2017 г. по адм. дело № 313/2017 г. по описа на ВАС, шесто отделение, Решение № 14076/21.11.2017 г. по адм. дело № 10908/2017 г. по описа на ВАС, петчленен състав).
	 От настоящия преглед на дисциплинарната практика е видно, че в решение № 8173/03.06.2019 г. на ВАС-шесто отделение и решение № 6895/09.06.2020 г. на ВАС-петчленен състав, е застъпено различно становище, като е посочено, че законодателят е предоставил изричната компетентност да налага най-лекото наказание „забележка“ на съответния административен ръководител. Като аргументи в подкрепа на тези изводи, съдът се е позовал на съдържанието на разпоредбата на чл. 314, ал. 6 ЗСВ (ред., ДВ, бр. 62 от 2016 г., отм. – ДВ, бр. 29 от 2019 г.) и на чл. 320 ЗСВ (ред., ДВ, бр. 62 от 2016 г., отм. – ДВ, бр. 29 от 2019 г.). Съдът е приел, че във всички случаи дисциплинарно наказание „забележка“ може да бъде наложено само от съответния административен ръководител, както в дисциплинарните производства, които се образуват по реда на чл. 316, ал. 1 ЗСВ (от съответната колегия на ВСС по предложение на някое от лицата или органите по чл. 312, ал. 1 ЗСВ) и при които съответната колегия на ВСС е дисциплинарно наказващият орган, така и в дисциплинарните производства, които се образуват по реда на чл. 314, ал. 1 ЗСВ – от административния ръководител и при които дисциплинарно наказващ орган е същият административен ръководител.   
	В друго свое решение ВАС е изложил мотиви, че в случаите, при които дисциплинарното производство е образувано по реда на чл. 316, ал. 1 ЗСВ (от съответната колегия на ВСС по предложение на някое от лицата или органите по чл. 312, ал. 1 ЗСВ), дисциплинарно наказващ орган е съответната колегия на ВСС, независимо от вида на дисциплинарното наказание – вж. решение № 3126/05.03.2019 г. и решение № 1457/29.01.2020 г. Съдът е посочил, че преписката следва да се върне на административния ръководител единствено в хипотезата на образувано дисциплинарно производство по реда на чл. 314, ал. 2 ЗСВ (образувано от съответния административен ръководител), а не във всеки един случай на образувано дисциплинарно производство по предложение по чл. 312, ал. 1 ЗСВ, когато са налице основания за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“.
	Със Закона за изменение и допълнение на ЗСВ (ДВ, бр. 29/2019 г.) разпоредбата на чл. 314, ал. 6, както и тази на чл. 320, ал. 3, б. „г“ ЗСВ са отменени с цел ускоряване на процедурата за завършване на дисциплинарното производство пред кадровия орган, като с посочената отмяна се въвежда правомощието на съответната колегия на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“ и в производствата по реда на чл. 314, ал. 2 ЗСВ, т.е. тези, които са образувани от съответния административен ръководител, а не по негово предложение, като орган по чл. 312, ал. 1, т. 1 ЗСВ. Съгласно действащата нормативна уредба съответната колегия на ВСС може да наложи дисциплинарно наказание „забележка“, както по предложение на дисциплинарния състав, така и в случай, че прецени, че същото е съответно на извършеното деяние и при съобразяване с разпоредбата на чл. 309 ЗСВ.

	- Дисциплинарно дело № 17/2016 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СГС. Производството е инициирано по предложение на ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание на съдия в СГС за извършено от нея, в качеството й на съдия в СРС, дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ. След изясняване на фактите и обстоятелствата, съгласно предвидените изисквания и процедура, дисциплинарният състав е приел решение по реда на чл. 319 ЗСВ, с което е предложил на СК на ВСС да приеме, че съдията е извършила нарушения, изразяващи се в системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони, за което да се наложи дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 2 ЗСВ – „намаляване на основното трудово възнаграждение с 15 на сто за срок от 9 месеца“. В заседанието на 02.04.2019 г. и преди него са направени и други предложения за наказания, но СК на ВСС след проведено гласуване не е постигнала мнозинство по предложенията, за налагане на дисциплинарно наказание на съдията по чл. 308, ал. 1, т. 4 ЗСВ – „понижаване в длъжност за срок от 1 година”, по чл. 308, ал. 1, т. 3 ЗСВ – „понижаване в ранг за срок от една година” и по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка”, въпреки че и в трите случая е приела наличие на извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ.
	С решение № 13743/16.10.2019 г. по адм. дело № 4685/2019 г., ВАС е отменил, по жалба на ИВСС, решенията на СК на ВСС по протокол 12 от заседанието, проведено на 02.04.2019 г., обективирани в пълния стенографски протокол по т. 2 от дневния ред относно изброените наказания. Върнал е преписката на дисциплинарнонаказващия орган за издаване на нов акт като е дал задължителни указания по тълкуването и прилагането на закона. Приел е, че решенията са издадени от компетентен орган в съответствие с правомощията, които има по чл. 320, ал. 3 ЗСВ и при наличие на кворум. Резултатите от трите проведени гласувания за трите предложени наказания не са формирали мнозинство, съответно воля, съдията да бъде наказан за извършеното дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ, което тричленният състав на ВАС е квалифицирал като неспазване на изискването за форма на акта и съществено нарушение на административнопроизводствените правила.
	Формираният отказ, съответно липса на воля на СК на ВСС да наложи дисциплинарно наказание на съдията за извършено от обективна страна дисциплинарно нарушение, съдът е приел като противоречие между мотивите и диспозитива на актовете на дисциплинарнонаказващия орган. Посочил е също, че от решенията на СК на ВСС е останало неясно дали при формирането им са били отчетени обективните и субективни фактори, които са били основателна причина или са допринесли за констатираното забавяне на постановените съдебни актове. Тричленният състав на ВАС е приел, че констатираната незаконосъобразност на решенията на СК на ВСС по чл. 146, т. 2 и 3 АПК е детерминирала и неточно прилагане на материалноправните разпоредби, обуславяйки и несъответствие с целта на закона. Указал е на дисциплинарнонаказващия орган да продължи административното производство от излагане на фактическите и правни основания за налагане на конкретното дисциплинарно наказание, като се вземат предвид тежестта на нарушението, формата на вината, обстоятелствата, при които е извършено нарушението, поведението на нарушителя, съответно мотивите на приетото решение да съответстват на неговия диспозитив.
	Решение № 13743/16.10.2019 г. по адм. дело № 4685/2019 г. на ВАС, Шесто отделение, е оставено в сила с решение № 9886/20.07.2020 г. по адм. дело № 534/2020 г. на ВАС, петчленен състав – ІІ колегия.
	И в двете съдебни решения на ВАС съдебните състави изрично са посочили, че административното производство следва да продължи от процесуалното действие по налагане на дисциплинарното наказание. Задължили са органа да изложи фактически и правни основания за налагане на конкретното дисциплинарно наказание, като вземе предвид тежестта на нарушението, формата на вината, обстоятелствата, при които е извършено нарушението, поведението на нарушителя. Обърнали са внимание мотивите на приетото решение да съответстват на неговия диспозитив.
	След връщане на преписката за ново произнасяне с решение на СК на ВСС по точка 3 от протокол № 30 от 01.09.2020 г. е наложено дисциплинарно наказание „забележка“ за дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ.
	Решението е оспорено пред ВАС. С решение № 5007/20.04.2021 г. по адм. дело № 10631/2020 г. на ВАС, Шесто отделение, е отхвърлена жалбата против решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание. Съдът приема, че актът, предмет на съдебен контрол, е издаден от компетентен орган, в предвидената форма, след спазване на административнопроизводствените правила, след точно прилагане на материалноправните разпоредби и в съответствие с целта на закона. Прието е, че с решение № 13743/16.10.2019 г. по адм. дело № 4685/2019 г. на ВАС, Шесто отделение, което е оставено в сила с решение № 9886/20.07.2020 г. по адм. дело № 534/2020 г. на ВАС, петчленен състав – ІІ колегия, е установено със сила на присъдено нещо наличието на извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ от съдията, което подлежи на санкциониране от ВСС със съответно наказание от кръга на визираните в чл. 308, ал. 1 ЗСВ. Изложени са подробни мотиви за вида на производството пред ВСС и наличието на безспорно установена системност на нарушението по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ, която е налице при минимум три случая на установени по надлежния ред дисциплинарни нарушения, каквито са доказани. Прието е също, че е спазен принципа на индивидуалната и генерална превенция и целта на закона - да бъде мобилизиран магистратът, проявяващ системно забавяне при изготвянето на съдебните актове да преустанови това нарушение. Отчетено е и обстоятелството, че на съдията е наложено най-лекото, предвидено в закона наказание, с оглед установения явен превес на смекчаващите вината обстоятелства при извършване на дисциплинарното нарушение.
	С решение № 12628/10.12.2021 г. по адм. дело № 6572/2021 г. на ВАС-петчленен състав - ІІ колегия, е отменено решение № 5007/20.04.2021 г. по адм. дело № 10631/2020 г. на ВАС. Прието е, че така постановеното решение се явява незаконосъобразно след извършена проверка по реда на чл. 218, ал. 1 и ал. 2 АПК, и във връзка с решение от 19.10.2021г. по дело „М. Тодорова срещу България“ на Европейския съд по правата на човека. Съдът приема, че решението на ЕСПЧ съставлява ново обстоятелство по смисъла на чл. 142, ал. 2 АПК относимо към преценката за законосъобразност на оспореното по съдебен ред решение по т. 3 от протокол № 30/01.09.2020 г. на СК на ВСС, тъй като установява нови факти от съществено правно значение, които подлежат на преценка към момента на приключване на устните състезания в касационното производство. Посочва, че задължителната сила на решението на ЕСПЧ за националния съд произтича от чл. 5, ал. 4 от Конституцията на РБългария във връзка с чл. 46 КЗПЧ, която Конвенция е ратифицирана от РБългария през 1992 г. и по силата на тази ратификация е призната и юрисдикцията на ЕСПЧ. ВАС приема, че с оглед избягване на последващи негативни последици за Държавата (РБългария) в хипотезите на чл. 46, т. 4 и т. 5 от Конвенцията, законосъобразността на решение № 5007/20.04.2021 г. по адм. дело № 10631/2020 г. на ВАС и потвърденото с него дисциплинарно наказание на съдията, следва да бъдат преценени на плоскостта на установените нарушения на чл. 10 и чл. 18 КЗПЧ по отношение на предходните две дисциплинарни наказания на съдията, които са включени от тричленния състав на ВАС в преценката за „системност“ на процесното дисциплинарно нарушение, а също и дисциплинарнонаказващия орган.
	Посочва, че „с решението на ЕСПЧ от 19.10.2021г. по дело „М. Тодорова срещу България“ се приема, че предходните две дисциплинарни наказания на съдията са й наложени заради критиката ѝ към ВСС и изпълнителната власт, като преобладаващата цел (паралелна на законосъобразната цел) е била тя да бъде наказана и сплашена заради позициите си, а не да се гарантира спазването на сроковете по делата (§ 191-§210). Нещо повече, в §211 се визира, че реализирания стремеж да се използват дисциплинарните производства като отмъщение за изразените от жалбоподателката позиции е особено тревожен“. Този извод и други такива, изразени по-долу, както и в §212, са дали основание за класифициране във второ ниво по важност на това решение на ЕСПЧ. В тази връзка е и постановеното в §176, в който се визира, че Съдът не пренебрегва факта, че тези наказания са имали като формално основание сериозни професионални пропуски на жалбоподателката, които са отделно от публично изразяваните от нея позиции и чието действително съществуване не може да бъде оспорено, но Съдът приема, че наложените й дисциплинарни наказания са имали един „възпиращ и обезкуражаващ ефект“ както върху жалбоподателката, така и върху другите магистрати за изразяване на мнения и то по въпроси от обществена значимост, свързани с независимостта на съдебната власт.
	Същевременно, ЕСПЧ няколкократно визира, че забавянето при изготвяне на съдебните актове безспорно съставлява дисциплинарно нарушение, но обосновава извод за налагане на дисциплинарните наказания на съдията с доминиращо прикрита цел, описана в §176, §179, §205, §208 и §210. Съдът разглежда от фактическа и правна страна това неоспоримо доказателство (извършените нарушения от Тодорова) на плоскостта на допуснатите нарушения по чл. 10 и чл. 18 от КЗПЧ, като отчита, че мотиви в тази насока не са излагани нито от ВСС, нито от съдебните инстанции, произнесли се по законосъобразността на двете предхождащи настоящето дисциплинарно наказание решения на ВСС. В този смисъл е §178 - „националните органи не са посочили в решенията си относими и достатъчни причини, които да обосноват, че дисциплинарното производство и санкциите, наложени на жалбоподателката, са били необходими и пропорционални на законните цели, преследвани в конкретния случай“. В следващия параграф (§179) се приема, че „дисциплинарните производства срещу жалбоподателката и наложените ѝ санкции са намеса в упражняването от нея право на свобода на изразяване“, която намеса не е била “необходима в едно демократичното общество” в преследване на законосъобразните цели, визирани в чл.10 от Конвенцията. “
	ВАС приема, че изложените правни изводи на ЕСПЧ сочат на липса и при двете предхождащи настоящото дисциплинарни наказания на обсъждания и мотиви от административно-наказващия орган (ВСС) на визираните в решението на Съдът предпоставки по чл.10 и чл.18 КЗПЧ. Посочва, че в този смисъл са и критично насочените в решението на ЕСПЧ констатации за проведения последващ съдебен контрол - § 177, §178 и §212.
	Според съда, обсъжданото решение на ЕСПЧ подлага на съмнение и дискредитира наложените две предходни наказания на съдията и то по начин, задължаващ Държавата да признае този факт. Посочва, че в тази връзка приетата от ВСС и първоинстанционният съд  „системност“ по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ е не само разколебана, а и несъществуваща, т.е. налице е несъответност на правното основание, визирано в обжалвания административен акт с установената фактическа обстановка пред ЕСПЧ, относима и изцяло приложима в касационното производство с оглед заложеното в §201 от решението.
	Съдът приема, че така описаните констатации на ЕСПЧ сочат на проведени и приключили две предходни дисциплинарни производства срещу съдията в нарушение на нормите на чл. 10 и чл. 18 КЗПЧ. В мотивите на съдебното решение е прието, че установената от ЕСПЧ по безспорен начин връзка между активната дейност (критична) на съдията срещу дейността на ВСС, в различно от дисциплинарното му качество, с продължаващото дисциплинарно „преследване“ на съдията, рефлектира и върху наложеното й дисциплинарно наказание „забележка“ с решение по т.3 от протокол № 30/01.09.2020 г. на СК на ВСС, което е било предмет на контрола за законосъобразност пред първата съдебна инстанция.
	С оглед на изложеното, съдът приема, че решението на тричленният състав на ВАС, с което е отхвърлена жалбата на съдията срещу решение по т. 3 от протокол № 30/01.09.2020 г. на СК на ВСС се явява незаконосъобразно и следва да бъде отменено и по реда на чл. 222, ал.1 АПК - постановено друго по същество, с което да се отмени решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“.
	ВАС приема, че не е налице противоречие на гореизложения правен извод с влязлото в сила решение № 13743/16.10.2019 г. по адм. дело № 4685/2019 г. ВАС, оставено в сила с решение № 9886/20.07.2020 г. по адм. дело № 534/2020 г. на ВАС, петчленен състав, тъй като ЕСПЧ изрично визира в обсъжданото решение от 19.10.2021г. по дело „М. Тодорова срещу България“, че „значителното“ просрочие на изготвянето на съдебните актове от съдията безспорно е нарушение на националното законодателство (§204) и основание за налагане на дисциплинарно наказание (законосъобразна цел), но само и единствено когато с наказанието не се преследва и друга цел и то с доминиращ характер. Посочва, че именно такава паралелна цел се установява с §208 от решението на ЕСПЧ – „извършването на проверките е било мотивирано в основната си част от стремежа да бъде санкционирана жалбоподателката, а не от законосъобразна загриженост да се отстрани прекомерното забавяне на съдебните производства“. Освен това, съдът посочва, че установената като абсолютно изискуема преценка за евентуално нарушение изискванията на чл. 10 и чл. 18 КЗПЧ не е извършена както от ВСС, така и от първоинстанционния съд.

	- Дисциплинарно дело № 52/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд - Велики Преслав. Производството е образувано по предложение на административния ръководител на Районен съд – Велики Преслав за налагане на дисциплинарно наказания на съдията за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в бавно администриране на възложените му дела и неспазване на сроковете за произнасяне по разпределените му дела. С решение на СК на ВСС по протокол № 18/11.06.2019 г., на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, е прекратено производството по делото в частта, съгласно решението на дисциплинарния състав. Прието е, че съдията не е извършил нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 2 и 3 ЗСВ по конкретни дела, описани в решението на дисциплинарния състав и е наложено дисциплинарно наказание „забележка“ за допуснати дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 1, т. 1 и 2 ЗСВ по останалата част от направеното предложение от административния ръководител на Районен съд - Велики Преслав.  При определяне на дисциплинарното наказание дисциплинарнонаказващият орган е отчел като смекчаващо отговорността обстоятелството, че през по-голяма част от процесния период съдията е разгледал и приключил дела, които формират индекс между 110 и 180, от което следва, че индивидуалната натовареност на съдията се определя като висока. Отбелязано е, че от страна на административния ръководител на Районен съд – Велики Преслав не са предприети организационни и други подходящи мерки съгласно изискванията на чл. 16, ал. 2 от Правилата за натовареността на съдиите. От значение при определяне на вида на наложено наказание са посочени следваните обстоятелства: бездействията по делата, с малки изключения, не са за дълги времеви периоди, голямо разнообразие на правната материя на разглежданите от съдията дела.  Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 8/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд- Тервел. Производството е образувано по предложение на председателя на Окръжен съд – Добрич за налагане на дисциплинарно наказание на съдията за извършени от него дисциплинарни нарушения, изразяващи се в нарушаване на законоустановените срокове при изготвяне на съдебните актове по 34 броя граждански дела. С решение на СК на ВСС по протокол № 21/02.07.2019 г. е прието, че съдията е извършил нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ, за което му е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че в конкретния случай органът на съдебната власт, в който е извършено нарушението е с ниска натовареност, поради което е недопустимо допуснатото от съдията забавяне, особено ако няма явна и обективна причина то да се допусне. Прието е, че нарушенията са извършени при обстоятелства без извънредност или причина, която да налага дисбаланс в работата на съда. Същевременно, като смекчаващи обстоятелства е отчетено, че съдията е самокритичен, с разбиране, че е налице необходимост да внесе ред в личната си организация на работа за напред. Съобразени са и данните за наличие на здравословен проблем при съдията, който  неминуемо се е отразил при изпълнение на служебните му задължения. Отчетено е и обстоятелството, заявено от вносителя на предложението, че от месец януари 2018 г. до приключване на дисциплинарното производство, съдията няма дела, по които да е налице забавяне при произнасянето, което сочи, че съдията е положил усилия да изпълнява ефективно работата си.  Решението не е оспорено пред ВАС. 

	- Дисциплинарно дело № 16/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството е образувано по предложение на председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание на съдията за извършени от нея дисциплинарни нарушения, изразяващи се в нарушаване на законоустановени срокове при изготвяне на съдебните актове като младши съдия в СГС. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г. е прието, че съдията не е извършила твърдените в предложението нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ по общо 48 дела, съгласно обстоятелствената част на решението. Производството по делото е прекратено в останалата част по внесеното предложение, поради изтичане на 6-месечния срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, считано от откриване на нарушението. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че в конкретния случай формалното нарушение на служебните задължения се дължи на причини, които не е имало как да бъдат преодолени с личните усилия на съдията, или поне не само с тях. В конкретния случай е прието, че забавянето се дължи на обективни причини и не би могло да се вмени във вина на съдията, предвид броят и обемът на делата, които са й били разпределени за разглеждане.  В тази връзка е отчетено, че от встъпването си в длъжност като младши съдия, на съдията са били разпределяни при натовареност 100 % дела, но са й възложени и около 90 висящи дела. Отчетено е също, че с голям брой ненаписани съдебни актове като младши съдия, тя е била командирована в СРС в състав с огромна висящност от дела и при 100 %-ова натовареност с нови дела. Не е била изключвана от разпределение, почти не е ползвала отпуск, полагала е усилия в извънработно време и почивни дни, а от доказателствата по делото е прието за установено, че е разглеждала дела с фактическа и правна сложност на материята. Посочено е, че коефициентът на натовареност според СИНС е над 200 за 2016 г. и 2017 г. и е един от най-високите в СРС, при нормална натовареност от 100 единици на годишна база според Правилата за измерване на натовареността. Не е пренебрегнато и обстоятелството, че младши съдиите са все още с малък професионален опит и в процес на изграждането си като съдии, поради което им е необходимо малко повече време за справяне с делата. При тези данни е прието, че забавянето в обявяването на съдебните актове не се дължи на виновно поведение, изразяващо се в бездействие при изпълнение на функциите от страна на съдията. Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 51/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Административен съд – Русе. Производството е образувано по предложение на ИВСС. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г., на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, е прекратено производството по делото, в частта относно допуснатото бездействие в периода 28.07.2014 г. до 31.10.2014 г. По останалата част от предложението е прието, че съдията е извършила нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, за което й е наложено дисциплинарно наказание – „забележка“. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че  в конкретния случай, органът на съдебната власт, в който е извършено нарушението е с ниска натовареност, поради което е недопустимо допуснатото от съдията забавяне, особено ако няма явна и обективна причина то да се допусна. Прието е, че нарушенията са извършени при обстоятелства без извънредност или причина, която да налага дисбаланс в работата на съда. Същевременно, като смекчаващи обстоятелства е отчетено, че съдията е самокритичен, с разбиране, че е налице необходимост да внесе ред в личната си организация на работа за напред. Съобразени са и данните за наличие на здравословен проблем при съдията, който неминуемо се е отразил при изпълнение на служебните му задължения. Отчетено е и обстоятелството, че до приключване на дисциплинарното производство, съдията е администрирала и изготвила съдебните актове по всички дела, предмет на производството, което сочи, че съдията е положил усилия да изпълнява ефективно работата си. Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 18/2018 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд - Ихтиман. Производството е инициирано по предложение на съответния административен ръководител за налагане на дисциплинарно наказание за извършени от него дисциплинарни нарушения, изразяващи се в нарушаване на законоустановени срокове при изготвяне на съдебните актове. С решение на СК на ВСС по протокол № 23/16.07.2019 г. е прието, че съдията е извършил нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, за което му е наложено дисциплинарно наказание - "забележка". Относно тежестта на нарушението, дисциплинарнонаказващият орган е отчел, че допуснатите просрочия при администриране на разпределените дела, както и при изготвянето на съдебните актове, са довели до продължителни срокове на висящност на съответните производства, което неминуемо се е отразило неблагоприятно върху дейността на органа на съдебната власт и по отношение на страните, които са засегнати с оглед изискванията на закона за разглеждане и решаване на делата в разумен срок. От друга страна е прието, че допуснатите нарушения освен на недобра организация на работата и на обективни причини каквито са: висока лична натовареност, голямо разнообразие на правната материя на разглежданите дела. Взети са предвид и данните за наличие на здравословен проблем при съдията, който неминуемо се е отразил при изпълнение на служебните му задължения. Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 45/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството е образувано по предложение на и.ф. административен ръководител на СРС за налагане на дисциплинарно наказание на съдия в СРС за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на сроковете за изготвяне на решения и мотиви към постановени присъди по 152 наказателни дела, с което неоправдано е забавил производството по тях – дисциплинарни нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. Дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да приеме решение, според което съдията не извършил нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, поради което да не му наложи дисциплинарно наказание. Дисциплинарният състав е приел, че описаните в предложението на и.ф. председател на СРС дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ – системно неспазване на процесуалните срокове за произнасяне с краен съдебен акт в наказателното производство и неоправдано забавяне на производството по 152 дела – нохд и нахд, са осъществени от обективна страна. От друга страна, дисциплинарният състав е приел, че фактите по делото не установяват виновно осъществяване на елементите на фактическия състав на нарушенията по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. Напротив, те доказват, че са били налице обективни причини за конкретния резултат, като е прието, че количеството възложена работа и без анализ на видовете дела, дори и при невисока фактическа и правна сложност, показва прекомерност на броя дела. Отчетено е и времето необходимо за проучване и подготовка на делата, тяхното администриране, заседателното време. Дисциплинарният състав е отчел и обстоятелството, че до приключване на производството  съдията е предал съдебните актове по всички дела, предмет на дисциплинарното производство. Наред с изложеното, в аспекта на субективния фактор е установено, че съдията е ползвал продължителен отпуск поради временна неработоспособност (37 дни), което неминуемо е задълбочило проблема със срочното изписване на делата. 
	С решение на СК на ВСС по протокол № 25/30.07.2019 г. не е прието предложението на дисциплинарния състав да не се налага дисциплинарно наказание на съдията, по съображения, че дисциплинарното нарушение е осъществено от субективна страна, тъй като се касае за 65 забавени дела в срок на 1 година и 7 месеца. Тази забава е приета за прекомерна, като е посочено, че забавянето е допуснато по наказателни дела, които не се отличават с изключителна правна и фактическа сложност. По тези съображения е направено предложение за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“, като е отложено произнасянето по делото с оглед предоставяне на възможност на съдията да бъде изслушан и/или да представи писмено становище по предложението. С решение на СК на ВСС по протокол № 33/15.10.2019 г. не е прието решение по направеното предложение за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ, като на основание чл. 33, ал. 4 ЗСВ същото е отхвърлено. 
Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 28/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Дисциплинарното производство е образувано по предложение на органа по чл. 312, ал. 1, т. 2 ЗСВ –административен ръководител на СГС. В предложението е посочено, че председателят на СГС е бил сезиран с Акт, изх. Ж-02-18/16/16.02.2017 г., за резултати от извършена проверка в СРС, съгласно заповеди на главния инспектор на ИВСС. Предложението възпроизвежда данните, съдържащи се в посочения акт, на основание на които вносителят е формирал изводи за допуснато от съдията съществено, неоправдано и с голяма продължителност забавяне при изготвяне на крайните съдебни актове, както и системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони. Предвид посочения акт за резултати от извършена проверка по предложение от ИВСС е образувано дисциплинарно дело № 35/2017 г. Предмет на проверката, която е приключила с Акт, изх. № Ж-02-18/16/16.02.2017 г., са просрочени съдебни актове, включително и необявени такива, по граждански дела, по които не е постановен съдебен акт в рамките и след изтичане на сроковете по чл. 235, ал. 5 от ГПК и чл. 316 ГПК. Проверката е по подаден сигнал от председателя на Висшия адвокатски съвет и председателя на Софийска адвокатска колегия и обхваща дейността на 17 съдии в СРС относно периода 12.07.2011 г. – 17.11.2016 г., като при нея е установено, че през този времеви отрязък, в качеството ѝ на председател на граждански състав, съдията е обявила за решаване общо 276 бр. граждански дела, като решенията по всичките са постановени извън законоустановения срок по чл. 235, ал. 5 ГПК. Представена е и информация за допуснати просрочия към 10.01.2017 г., съгласно която броят на решенията по дела, обявени за решаване преди 31.08.2016 г., по които няма постановен съдебен акт, е 241 броя. В предложението на ИВСС е посочено, че за нарушенията по част от делата срещу съдията вече е образувано дисциплинарно дело № 14/2015 г. по описа на ВСС, по което е наложено дисциплинарно наказание „намаляване на основното трудово възнаграждение с 20 на сто за срок от една година“, потвърдено с влязло в сила решение на ВАС, с оглед което броят им от 275 бр. е редуциран на 219 бр. С решение на СК на ВСС по протокол № 34 от 12.09.2017 г., производството по дисциплинарно дело № 35/2017г. е присъединено към производството по дисциплинарно дело № 28/2017 г., за разглеждане в едно общо производство, продължило като дисциплинарно дело № 28/2017г. 
	С решение на СК на ВСС по протокол № 29/02.10.2018 г. по предложение на председателя на СРС е образувано дисциплинарно дело № 31/2018г. по описа на ВСС, за налагане на дисциплинарно наказание на съдията за извършени дисциплинарни нарушения в периода 01.02.2017 г. – 30.06.2018 г., в който е била председател на 160-ти състав, образуван със Заповед АС-19/23.01.2017 г. на председателя на СРС, поет от съдията от 01.02.2017 г. с нула броя дела. Посочените в предложението нарушения се изразяват в неспазване на сроковете за постановяване на съдебни решения по 32 бр. граждански дела с акт след изтичане както на законовия едномесечен, така и на разумния тримесечен срок към 30.06.2018 г.; към същата дата са установени и нарушения, относно неспазване на сроковете при насрочване на делото в открито заседание – 34 бр. дела с изтекъл тримесечен срок за насрочване и 24 бр. с постановено определение за насрочване извън тримесечния срок през 2018 г.; нарушения, изразяващи се в неспазване на сроковете за първоначално произнасяне, като към 30.06.2018 г. са установени с изтекъл тримесечен срок за произнасяне 108 бр. дела по искови производства и 386 бр. дела по заповедни производства, а към 30.05.2018 г. е констатирано, че по 155 бр. дела по заповедни производства през 2018 г. е постановен акт извън тримесечния срок. Описани са предприетите през годините мерки от страна на председателя на СРС за отстраняване на допуснатите дисциплинарни нарушения, включително и факта, че за периода 01.07.2016 г. – 01.02.2017 г. съдията не е председателствала съдебен състав, а след това е поела новообразуван състав. Предложено е налагането на най-тежкото дисциплинарно наказание – „дисциплинарно освобождаване от длъжност“. С решение на СК на ВСС по протокол № 34/06.11.2018 г. производството по дисциплинарно дело № 31/2018 г. е присъединено към производството по дисциплинарно дело № 28/2017 г., за разглеждане в едно общо производство, продължило като дисциплинарно дело № 28/2017 г. 
	С решение № ВСС-334/13.01.2020 г. по дисциплинарно дело № 28/2017 г., дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да наложи на съдията от СРС дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ - "дисциплинарно освобождаване от длъжност", за допуснати дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и т. 2 ЗСВ. С решение по т. 3.1. от протокол № 2/28.01.2020 г. на СК на ВСС, с оглед предложението на дисциплинарния състав, наличието на образуваното по-рано дисциплинарно дело №14/2015 г. и частичното съвпадане на нарушенията, предмет на двете дисциплинарни дела, СК на ВСС е приела, че оставя без разглеждане предложение № ВСС-9248/04.07.2017 г. на председателя на СГС, предложение № ВСС-9347/05.07.2017 г. на ИВСС, както и предложение № ВСС-9530/20.07.2017 г. на председателя на СРС, в частта относно допуснато бездействие от страна на съдията, в периода от съответната дата на обявяване на делото за решаване до 24.06.2017 г. по делата, описани по точки в мотивите към предложението на дисциплинарния състав и прекратява дисциплинарното производство в тази част. С решение по т. 3.2 от протокол № 2 от заседание на СК на ВСС от 28.01.2020 г.  на съдията е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ – „дисциплинарно освобождаване от длъжност“, за извършени дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и т. 2 - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони и действия или бездействия, неоправдано забавящи производствата по допуснати за периода 12.07. 2011 – 10.01.2017 г. по 120 бр. граждански дела, посочени в мотивите на предложението на дисциплинарния състав; за дисциплинарни нарушения, извършени след 24.06.2017 г. по 103 бр. граждански дела, описани в решението на дисциплинарния състав; както и за дисциплинарни нарушения, извършени за периода 01.02.2017 г. -30.06.2018 г.
	Решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание е оспорено пред ВАС. С решение № 15273/09.12.2020 г. по адм. дело № 1841/2020 г. на ВАС, шесто отделение, е отхвърлена, като неоснователна, жалбата против решението на СК на ВСС. Тричленният състав на ВАС е приел, че решението на СК на ВСС е издадено при точно прилагане на административнопроизводствените правила, в съответствие с материалноправните разпоредби и с целта на закона, като не са налице основания по чл. 146 АПК за неговата отмяна. Съдът приема, че са налице системни забавяния по делата, предмет на дисциплинарното производство, обстоятелство, което е доказано и не е оспорено от съдията нито в хода на дисциплинарното дело, нито пред съдебната инстанция. ВАС посочва, че сами по себе си допуснатите забавяния, макар и безспорни нарушения, са разгледани и в контекста на наличните данни за установени заболявания на лицето, и на общоизвестния факт за голямата натовареност на съдиите, работещи в СРС. Изложени са мотиви, че тези смекчаващи обстоятелства, в конкретния случай не могат да променят извода за законосъобразност на определеното наказание при липса на доказателства за необходимите активност и воля от страна на съдията за промяна на поведението ѝ, за недопускане на служебни нарушения и отстраняване на последиците от вече извършените дисциплинарни нарушения, които, от представените писмени доказателства се установява, че започват още през 2011 г. и продължават дори и след релевантния период, включително и към 2019 г., съгласно представените от председателя на СРС справки. В тази връзка е отбелязано, че на съдията многократно са предоставяни възможности за извършване на промяна по отношение изпълнението на служебните ѝ задължения. Отчетен е и изключително важния факт, че забавянето на съдебното производство лишава гражданите от своевременно правосъдие и с това създава правна несигурност в обществото. Бавната правораздавателна дейност е негативно явление, за което българската съдебна система е многократно критикувана (вкл. от страна на Европейската комисия). Премахването и ограничаването на прекомерните процесуални забавяния в рамките на съдебните производства има за цел да защити страните и да гарантира общественото доверие в правораздаването. Налагането на дисциплинарни наказания за системно неспазване на сроковете или за неоправдано забавяне при постановяване на съдебните актове същевременно изпълнява функциите на гаранция за повишаване на ефективността на правораздаването.
	ВАС приема за неоснователни възраженията за допуснати процесуални нарушения, предвид неспазването на сроковете по чл. 310, ал. 2, в относимата редакция, и по чл. 319, ал. 1 ЗСВ. Посочва, че сроковете по чл. 310, ал. 2 ЗСВ в относимата редакция са инструктивни, в хода на производството са събрани множество доказателства, разглеждането на производството нееднократно е отлагано, като са насрочени 14 заседания и са проведени 7 открити заседания. Ето защо, съдът е приел, че дисциплинарното производство е приключило в необходимия за изясняването на случая срок. На следващо място, е посочено, че срокът по чл. 319, ал. 1 ЗСВ също е инструктивен и изтичането му само по себе си не е основание за отпадане на отговорността, а неспазването му не представлява съществено нарушение на административнопроизводствените правила. В конкретния случай, в рамките на срока е предоставена възможност на съдията да представи писмени бележки, което съдията е извършила. Отчетена е фактическата и правна сложност на случая, периода от време през който се е развило производството, множеството доказателствени искания и обема на събраните доказателства. ВАС е приел, че тези обстоятелства са намерили отражение в съдържанието на решението на дисциплинарния състав от 13.01.2020 г., в което на 40 страници са изложени подробно мотиви и направени изводи относно всички релевантни обстоятелства. Обсъдени са и всички възражения на дисциплинарно привлеченото лице.
	На следващо място, съдът е приел за неоснователно и възражението за невиновно поведение, представляващо обстоятелство, изключващо дисциплинарната отговорност. С оглед събраните данни по дисциплинарното дело, съдът обосновава извод, че натовареността на съдията не разкрива висока степен за целия процесен период, която би могла да води до обективна невъзможност за изпълнение на възложената работа. Наред с това, ВАС посочва, че съдията не е представила доказателства, установяващи и удостоверяващи наличието на трайна неработоспособност, които да са издадени от компетентните органи на медицинската експертиза – ТЕЛК и НЕЛК. Посочва, че целта на всяко наложено дисциплинарно наказание е постигането на специалната и генерална превенция. Първата намира израз в това да се поправи и превъзпита лицето, да се промени разбирането му за характера на извършеното от него, както и да му се въздейства предупредително, като му се отнеме възможността да извършва други нарушения. Втората цели чрез наказанието да се въздейства възпитателно, предупредително и възпиращо и по отношение на другите магистрати. Целта на закона ще е постигната, ако наказаното лице се е поправило и не е допускало извършването на други нарушения след налагането на дисциплинарното наказание. Съдът приема, че в конкретния случай безспорно тази цел не е постигната нито с образуваните предходни дисциплинарни производства, нито с наложеното и оставено в сила със съдебно решение на 5-членен състав на ВАС наказание, нито с възлагането на съдията на председателстването на различни състави, преразпределянето на част от възложените ѝ заповедни дела на други съдии, предоставянето на продължителен отпуск през периода 04.07.2016 г. – 31.12.2016 г., както и с образуването на дисциплинарното производства. 
	Съдът е приел за неоснователно и възражението за недопустимост на дисциплинарното производство и обективираните в негова подкрепа доводи за образуването му в нарушение на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. Посочва, че предвидените в чл. 310, ал. 1 ЗСВ срокове са преклузивни и с изтичането им се погасява дисциплинарната власт на дисциплинарнонаказващия орган по чл. 311 ЗСВ, който не може да я упражни, като наложи някое от предвидените в чл. 308 ЗСВ дисциплинарни наказания. Шестмесечният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започва да тече от момента, в който наказващият орган установи фактите и обстоятелствата, изразяващи се в определени действия или бездействия на магистрата, които представляват виновно неизпълнение на служебните му задължения и се квалифицират от наказващия орган като дисциплинарно нарушение. Посочено е, че откриването на нарушението може да бъде осъществено по всички възможни начини, стига тези начини да осигуряват на наказващия орган необходимата информация относно релевантните факти и обстоятелства. В мотивите на съдебното решение е посочено, че шестмесечният срок по чл. 310, ал. 1 ЗСВ започва да тече от момента, в който съществуват условия за извършването на такава преценка, т.е. от получаването на достатъчно данни за състава на нарушението. Посочва се, че за определяне на първоначалния момент на узнаване на извършените нарушения е необходимо компетентният орган да е получил цялостна и детайлна информация относно горепосочените обстоятелства. ВАС приема, че с изготвянето на справки, в които се съдържат данни за ненаписани и ненасрочени дела, е невъзможно изграждането на представи относно съществените признаци в тяхната цялост. Посочва, че с оглед съдържанието на писмо, изх. № 9000060/12.01.2017 г. от председателя на СРС до ИВСС, в същото е налице относимата за случая подробна информация за допуснатите просрочия, включително ползваните отпуски, здравословни проблеми, както и за други дисциплинарни производства и наложени дисциплинарни наказания, качеството на постановените съдебни актове с индекси, данни за индивидуална натовареност на съдията, данни за ангажираност и изпълнение на други служебни задължения. ВАС приема, че едва към този момент компетентният орган е получил необходимата, детайлна и пълна информация, относно признаците на нарушението (присъстваща в най-завършен вид в посочения акт за резултати от извършена проверка от 16.02.2017г.), затова той следва да бъде приет за начален момент при броенето на срока по чл. 310, ал. 1 ЗСВ. 
	Решението е оставено в сила с решение № 8463/13.07.2021 г. по адм. дело № 2860/2021 г. на ВАС-петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 3/2020 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в АССГ. Производството е образувано по предложение на председателя на АССГ за налагане на дисциплинарно наказание за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на сроковете, предвидени в чл. 172, ал. 1 и чл. 217, ал. 3, изр. последно АПК, при постановяване на съдебните решения за периода януари 2019 г. – януари 2020 г. С решение на СК на ВСС по протокол № 25/14.07.2020 г. на съдията е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, за извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ. Дисциплинарнонаказващият орган е отчел обстоятелството, че АССГ е сред съдилищата с висока натовареност, както и че индивидуалната натовареност на съдията е по-висока спрямо средната на съдия в АССГ. Наред с това, е прието, че предвид констатирания значителен брой на делата, по които е налице забавяне за продължителен период и с оглед практиката на СК на ВСС и съдебната практика на ВАС по дисциплинарни производства, образувани срещу съдии за допуснати нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, обстоятелствата, свързани с натовареността на съответния орган на съдебната власт и персоналната натовареност на магистрата са обстоятелства, които влияят на тежестта на извършеното нарушение и формата на вината, поради което следва да се отчитат при определяне на дисциплинарното наказание в съответствие с разпоредбата на чл.309 ЗСВ, но не са самостоятелен критерий, който да обоснове неотговорност при липса на вина от дисциплинарно привлеченото лице. В тази връзка е посочено, че по делото не са доказани и не се твърдят други обективни причини, вкл. от медицински характер, които да възпрепятстват съдията да изпълнява служебните си задължения в разумни срокове. С оглед на изложеното, дисциплинарнонаказващият орган е приел, че продължителното системно забавяне се дължи не само на обективни фактори като висока натовареност, но и на недобра организация на работата. Посочено е, че това обстоятелство е наведено и от съдията, която заявява, че причините за допуснатите забави са изцяло организационни. При определяне на наказанието, дисциплинарнонаказващият орган е отчел обстоятелството, че според броя на потвърдените и отменените от по-горната инстанция съдебни актове, работата на съдията е с високо качество, както и че до приключване на делото, по значителна част от делата, предмет на производството, са изготвени съдебните актове. Решението не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 47/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС. Производството е образувано по предложение на и.ф. административен ръководител на СРС за налагане на дисциплинарно наказание за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на процесуалните срокове за изготвяне на дължимия съдебен акт по 442 наказателни дела. С решение на СК на ВСС по протокол № 21/01.06.2021 г. е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, за извършени нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ, изразяващи се в системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че описаните в предложението на и.ф. административен ръководител на СРС дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал.3, т. 1 ЗСВ – системно неспазване на процесуалните срокове по чл. 308, ал. 1 и 2 НПК за произнасяне с краен съдебен акт по 442 броя наказателни дела, са осъществени от обективна и субективна страна. При определяне на дисциплинарното наказание са взети предвид както високата натовареност на съдиите в СРС, така и обстоятелството, че индивидуалната натовареност на съдията също е по-висока спрямо средната за съдиите от Наказателно отделение на СРС. Прието е, че продължителното системно забавяне се дължи не само на обективни фактори като висока натовареност, но и на субективни такива, свързани с организацията на работата, предвид наличието на сериозни здравословни проблеми на съдията. В тази връзка е посочено, че от събраните по делото доказателства и обясненията на съдията се установява, че същият не е желаел здравословните му проблеми да бъдат огласявани, като е продължил да работи при 100 % натовареност, която е намалена едва през 2017 г. след представяне на съответните медицински документи. На следващо място, дисциплинарнонаказващият орган е приел, че в резултат на предприетите от ръководството на СРС мерки и намаляване на процента на натовареността, съдията е преодолял затрудненията при изпълнение на служебните си задължения, като броят на ненаписаните дела към 25.09.2018 г. е намален на 24 бр. 	Решението на СК на ВСС не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 20/2017 г. (с присъединени дисциплинарни дела № 22/2017 г., № 43/2017 г. и 49/2017 г.) по описа на ВСС, образувани срещу съдия в СГС. 
	Производството по дисциплинарно дело № 20/2017 г. е образувано по предложение от председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание за допуснато от съдията дисциплинарно нарушение, установено с Акт за резултати от извършената проверка по сигнал в СГС, Наказателно отделение, изготвен съгласно Заповед № Ж-02-42/23.01.2017 г. на главния инспектор на ИВСС, изразяващо се в сериозни нарушения на процесуалната дисциплина на съдията по посочени дела, а именно: в насрочване на делата извън сроковете по чл. 252, ал. 1 НПК (ред. стара); произнасяне в закрито съдебно заседание извън сроковете по чл. 252, ал. 2 НПК (ред. стара); изпращане на призовките за страните извън срока, предвиден в ПАС (отм.); присъединяване на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“ след изтичане на законоустановените срокове за това; двукратно присъединяване на протоколи от едни и същи съдебни заседания в системата, включително с различно съдържание; изготвяне на мотиви по делата извън срока по чл. 308 НПК; фактическо присъединяване на мотивите към САС „Съдебно деловодство“ след датата на изготвянето им, както и сериозни нарушения на трудовата дисциплина, изразяващи се в неявяване и пренасрочване на открити съдебни заседания без уважителна причина за това и неизискване на доказателства за уважителни причини за неявяване на съдебни заседатели за участие в производството, с което са допуснати нарушения на чл. 22 НПК за разглеждане на делата в разумен срок - дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ.
	Производството по дисциплинарно дело № 22/2017 г. е образувано по предложение на председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание за допуснато от съдията дисциплинарно нарушение, установено в резултат на извършена проверка въз основа на Заповед № РД-08-732 от 06.03.2017 г. на председателя на СГС, изразяващо се в сериозни нарушения на процесуалната дисциплина на магистрата по посочени дела, а именно: в насрочване на делата и прекратяване на съдебните производства извън сроковете по чл. 252, ал. 1 и ал. 2 НПК (ред. стара) и чл. 376, ал. 1 НПК; късно връщане на насрочените дела в служба „Съдебно деловодство“ на СГС – НО; изпращане на призовките за страните извън срока, предвиден в чл. 84, ал. 1 ПАС (отм.); неприсъединяване или присъединяване на разпореждане за насрочване на дело и протоколи от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“ след изтичане на законоустановените срокове за това, както и двукратно присъединяване на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“; пренасрочване на делото в закрито заседание след датата, на която е трябвало да бъде проведено съдебното заседание; пренасрочване на съдебно заседание извън сроковете по чл. 271, ал. 10 НПК, както и сериозни нарушения на трудовата дисциплина, изразяващи се в неявяване и пренасрочване на открити съдебни заседания без уважителна причина за това, с което са допуснати нарушения на чл. 22 НПК за разглеждане на делата в разумен срок - дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ.
	Производството по дисциплинарно дело № 43/2017 г. е образувано по предложение от председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание за допуснато от съдията дисциплинарно нарушение, установено с Акт за резултати от извършената проверка по сигнал в Софийския градски съд, НО, изготвен съгласно Заповед № Ж-02-42/23.01.2017 г. на главния инспектор на ИВСС, изразяващо се в сериозни нарушения на процесуалната дисциплина на магистрата по НОХД № ...../2010 г. по описа на СГС, а именно: в насрочване на делото извън сроковете по чл. 252, ал. 1 НПК (ред. стара); изпращане на призовките за страните извън срока, предвиден в чл. 99, ал. 1 ПАРАОВАС (отм.) и присъединяване на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“ след изтичане на законоустановените срокове за това, както и сериозни нарушения на трудовата дисциплина, изразяващи се в неявяване и пренасрочване на открити съдебни заседания без уважителна причина за това - дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1, 2 и 4 ЗСВ.
	Производството по дисциплинарно дело № 49/2017 г. е образувано по предложение от председателя на СГС за налагане на дисциплинарно наказание за допуснато от съдията дисциплинарно нарушение, установено с Акт за резултати от извършената проверка по сигнал в СГС, НО, изготвен съгласно Заповед № Ж-02-42/23.01.2017 г. на главния инспектор на ИВСС, изразяващо се в сериозни нарушения на процесуалната дисциплина в правораздавателната дейност по конкретно посочени дела, а именно: в насрочване на делата извън сроковете по чл. 252, ал. 1 от НПК (ред. стара); изпращане на призовките за страните извън срока, предвиден в чл. 99, ал. 1 ПАРАОВАС (отм.) и присъединяване на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“ след изтичане на законоустановените срокове за това, както и сериозни нарушения на трудовата дисциплина, изразяващи се в неявяване и пренасрочване на открити съдебни заседания без уважителна причина за това - дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1, 2, 3 и 4 ЗСВ.
	При извършване на преценка относно допустимостта на производството дисциплинарният състав е приел, че за част от допуснатите нарушения (по конкретни дела и съответни периоди) производството по делото следва да бъде прекратено, на основание чл. 310, ал. 6 ЗСВ, тъй като са изтекли повече от пет години от извършване на нарушенията, както и на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, поради изтичане на 3 години от извършване на нарушенията. 
	По същество дисциплинарният състав е приел за неоснователни твърденията на вносителя на предложенията за допуснато виновно нарушение на служебните задължения от страна на съдията, изразяващо се в неприсъединяване на разпореждане по ВНОХД № ....../2016 г. по описа на СГС, за насрочване на делото и на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“, присъединяване на протоколите от съдебни заседания в деловодната система САС „Съдебно деловодство“ след изтичане на установените срокове за това, в двукратно, респ. трикратно присъединяване на протоколи от едни и същи съдебни заседания в системата по, включително с различно съдържание. Посочено е, че задължението за присъединяване на протоколите от съдебно заседание е на съдебните секретари. В приложимите нормативни актове - ЗСВ, НПК, подзаконови нормативни актове (ПАРАОВАС, ПАС), както и в заповедите, издавани от съответния административен ръководител на СГС, не е регламентирано задължение за съдията– докладчик, председателят или член на съдебния състав, да осъществяват дейност във връзка с присъединяване на съдебните протоколи в деловодната система САС „Съдебно деловодство“. В тази връзка дисциплинарният състав е посочил, че в предложението за образуване на дисциплинарно производство също не се твърди да съществува такова задължение за съдията, като е посочено следното: „…деловодната система, ползвана от Софийски градски съд, САС „Съдебно деловодство“ е въведена в експлоатация още през 2009 г., като с факта на въвеждането й, присъединяването на протоколите в електронен формат представлява част от изпълнение на задължението на съдебния секретар по чл. 64, ал. 1, т. 8 от действащия тогава ПАРАОВАС“. Съставът е приел, че съдията отговаря за подписването на протокола на хартиен носител, а не за присъединяването му, което е техническа дейност, която се извършва от съдебни секретари, след подписването на протокола от съдията. Доколкото не се установява привлеченото към дисциплинарна отговорност лице да е имало задължение за присъединяване в деловодната система САС ,,Съдебно деловодство“ на съдебните протоколи, които са съставяни по делата, разпределени на състава председателстван от съдията, то забавата при изпълнение на това задължение от страна на съдебния секретар, не може да се вмени във вина на съдията. Наред с това, съставът не е споделил и доводите на административния ръководител, залегнали в предложенията, че с неспазването на съответните инструктивни срокове за присъединяване на съдебните протоколи в деловодната система, „…представителят на държавното обвинение, подсъдимият, повереникът и защитата са били лишени от възможността да се запознаят с протоколите и в случай, че имат някакви възражения по отношение на съдържанието им, респективно – искания за поправка на протокол, да ги направят в законоустановения срок“, тъй като страните разполагат с право да искат поправки и допълнения в протокола от съдебно заседание, приложен по делото, на хартиен носител, какъвто не се сочи да е липсвал по делото, а не в този, присъединен в деловодна система САС „Съдебно деловодство“.
На следващо място, дисциплинарният състав е приел за неоснователни и твърденията на вносителя на предложението за нарушение на служебни задължения, изразяващо се в изготвяне на мотивите към присъдите извън сроковете по чл. 308 НПК. В тази връзка е посочено, че в конкретния случай от една страна се касае за пренебрежимо малък брой дела – общо 4, при това със забавяне при изготвяне на мотивите по същите от 1 месец (по 1 дело), 3 месеца (по 2 две) и 4 месеца и половина (по 1 дело), а от друга страна сроковете по чл. 308, ал. 1 и 2 НПК са инструктивни, а не преклузивни, поради което и неспазването им не съставлява нарушение на процесуалните правила, което да води до незаконосъобразност на постановения краен съдебен акт, като единство от диспозитив и мотиви. Дисциплинарният състав е приел, че забавянето при изготвяне на мотивите в конкретните случаи, посочени в предложенията, с оглед срока на забавата само по себе си не е от такова естество, че да води до нарушаване на разумните срокове за решаване и разглеждане на делата.
	Дисциплинарният състав е приел за неоснователни и твърденията на вносителя на предложението, че съдията е допуснала нарушения на служебните задължения за това, че не е изискала доказателства за наличието или липсата на уважителни причини за неявяване на съдебни заседатели за участие в заседания по НОХД № ....../2011 г. (осемкратно) и по НОХД № ...../2012 г. (двукратно) и това е довело до продължителност на делата, съответно 6 години и 3 месеца по първото и 4 години и 10 месеца по второто дело. Посочено е, че изложените твърдения в предложението за образуване на дисциплинарно производство не са доказани от фактическа страна, защото за всяко от отлаганията на двете дела в Акта за резултати от извършена проверка от ИВСС по сигнал с изх. № Ж-02-42/2017/03.05.2017 г. са посочени конкретни причини (заболяване, служебна командировка, отсъствие в чужбина), които по своето естество са обективни причини. Същевременно липсват мотиви защо вносителят на предложението счита фактическите констатации в акта за неверни, поради което не може да се направи обоснован извод, че от съдията са осъществени твърдените дисциплинарни нарушения, свързани с неявяване на съдебните заседатели. Отбелязано е, че визираните периоди касаят цялата продължителност на съответното съдебно производство по посочените две дела. 
	За неоснователно е преценено и предложението за налагане на дисциплинарно наказание на съдията за нарушение на служебните задължения, изразяващо се в неоснователно отлагане разглеждането на делото по НОХД № ..../2011 г. на 16.02.2016 г., доколкото от събраните по делото писмени доказателства (протокол от съдебно заседание на същата дата) се установява, че съдебно заседание по делото на посочената дата е било проведено.
	Дисциплинарният състав е приел, че е налице неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на сроковете за насрочване и/или разглеждане на делата в законоустановения срок, което неоправдано е забавило производството по делата. Посочените забави са установени и описани в Акта за резултати от извършена проверка от ИВСС с изх. № Ж-02-42/23.01.2017 г. и не са били оспорени от дисциплинарно привлеченото лице, поради което дисциплинарният състав изцяло е възприел същите, като е приел, че описаните от вносителя на предложенията дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ са осъществени от обективна страна.
	На следващо място, дисциплинарният състав е приел, че съдията е допуснала нарушение на служебни задължения, изразяващо се в просрочено връщане на делата след постановяване на разпореждането/определението за насрочване в служба „Съдебно деловодство“ при СГС – НО, обуславящо изпращането на призовки за страните от съдебния деловодител извън сроковете, посочени в чл. 84, ал. 1 от ПАС (отм.) по конкретно описани дела, както и неявяване на работа на конкретни дати и отлагане на насрочените за тези дати съдебни заседания по дела. Дисциплинарният състав е приел, че системното неспазване на процесуалните срокове за насрочване, разглеждане и администриране на делата, както и неявяването на работа на съдията и отлагане на насрочените съдебни заседания без уважителна причина, представляват дисциплинарни нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1, 2 и 4 ЗСВ, за които нарушения следва да бъде ангажирана дисциплинарната отговорност на съдията, като й бъде наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 2 ЗСВ – „намаляване на основното трудово възнаграждение с 20 % за срок от 1 година“. 
	Относно тежестта на нарушението, дисциплинарният състав е приел, че допуснатите дисциплинарни нарушения се характеризират със системност (повече от три пъти), многократност и фактически неоправдана продължителност при неспазването на процесуалните срокове. Като обстоятелство увеличаващо тежестта на нарушението е посочено, че допуснатите нарушения имат за неблагоприятна последица създаването на условия и предпоставки за накърняване на правата на частноправни субекти за правосъдие в разумни срокове. Дисциплинарните нарушения са извършени при форма на вината непредпазливост и представляват проявено небрежно отношение към служебните задължения. В същото време, от съществено значение, според дисциплинарния състав, е обстоятелството, че в периода от 22.03.2012 г. до 30.07.2015 г., съдията е заемала длъжността „заместник на административния ръководител“ на СГС и ръководител на НО. Констатираните нарушения съществено се отклоняват от дължимото и очаквано поведение към съдията, като заместник на административния ръководител, в това число и способността за вземане на правилни управленски решения и нейните умения правилно да възприема и анализира ситуации, свързани с изпълнение на професионалните задължения, от които на първо място е умението за оптимално планиране на служебните административни задължения, като заместник-председател и тези на съдия. При преценка на вида на наказанието, предвид обстоятелствата по чл. 309, ал. 1 ЗСВ, съгласно мотивите на решението на дисциплинарния състав, от значение е и цялостното поведение на съдията и по-конкретно – нежеланието от нейна страна да оцени собственото си поведение и да прояви критичност към него, неглижиране на допуснатите нарушения, опитите да оправдае допуснатите нарушения, с действия или бездействия от страна на съдебни служители, включително и с представяне в хода на дисциплинарното производство на болнични листа, за които се установява, че не са представени на работодателя. 
	С решения на СК на ВСС по протокол № 29/20.07.2021 г. е:
	- прекратено, на основание чл. 310, ал. 6 ЗСВ, производството делото по конкретни, посочени в предложението на дисциплинарния състав дела, видове нарушения и съответни периоди;
	- прекратено, на основание чл. 310, ал. 1 ЗСВ, производството по делото по конкретни, посочени в предложението на дисциплинарния състав дела, видове нарушения и съответни периоди;
	- не е наложено дисциплинарно наказание по останалата част от направените предложения за образуване на дисциплинарно производство, описани в точка 4 от предложението на дисциплинарния състав;
	- не е прието решение по направените предложения за налагане на дисциплинарни наказания по чл. 308, ал. 1, т. 1 и 2 ЗСВ за нарушенията, описани в точка 3 от предложението на дисциплинарния състав;
	- не е прието решение по предложението да не се налага дисциплинарно наказание за същите дисциплинарни нарушения, описани в точка 3 от предложението на дисциплинарния състав.
	Решенията не са оспорени пред ВАС.
- Дисциплинарно дело № 23/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СГС. Производството е инициирано по предложение с рег. индекс № ВСС-8998/29.06.2017 г. от председателя на СГС и по предложение с рег. индекс № ВСС-9348/05.07.2017 г. от ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание. В направените предложения вносителите са изложили данни, че за периода 12.07.2011 г. до 10.01.2017 г. съдията е обявила за решаване общо 1 090 дела, като от тях постановените извън законоустановения срок по чл.235, ал. 5 ГПК решения са 696 броя. Посочено е, че общият брой непостановени решения с изтекъл законоустановен срок към 10.01.2017 г. е 126. Тези данни, според вносителите на предложенията, обосновават извод за допуснато от съдията съществено и неоправдано забавяне при изготвянето на крайните съдебни актове, което представлява нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ.
Дисциплинарният състав е приел, че основание за ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията могат да бъдат допуснатите забави по 129 граждански дела за периода на бездействие от 10.11.2016 г. до 10.01.2017 г., а в останалата част производството е образувано след изтичане на сроковете по чл. 310 ЗСВ, поради което като недопустимо следва да бъде прекратено. С решение дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да наложи дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т.  2 ЗСВ – намаляване на основното трудово възнаграждение с 10 на сто за срок от 6 месеца, за извършени дисциплинарни нарушения по чл.307, ал.3, т. 1 и 2 ЗСВ, а в останалата част да прекрати производството, поради изтичане на пет години от извършване на нарушението, респ. шестмесечният срок, считано от откриване на нарушението. Решението заедно с преписката са внесени за разглеждане на заседание на СК на ВСС, проведено на 19.01.2021 г., на което СК с 12 (дванадесет) гласа „за“ е приела предложението от дисциплинарния състав. Решението за налагане на дисциплинарно наказание е оспорено пред ВАС.
С решение № 7646/24.06.2021 г. по адм. дело № 2550/2021 г., ВАС, тричленен състав на Шесто отделение, е отменил решение по т. 3.3 от протокол № 1 от 19.01.2021 г. на съдийската колегия на ВСС, с което на съдията е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 2 ЗСВ – намаляване на основното трудово възнаграждение с 10 на сто за срок от шест месеца, за извършени нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. За да постанови този резултат решаващият съдебен състав е приел, че оспорените решения са приети от съдийската колегия на ВСС в рамките на предоставените й от закона дисциплинарни правомощия, но при допуснати съществени нарушения на административнопроизводствените правила за провеждане на дисциплинарното производство по реда на ЗСВ и АПК, които насочват към извод за неправилно упражнена оперативна самостоятелност.
Съдът е приел, че дисциплинарният състав, провел дисциплинарното производство, е допуснал съществено нарушение на процесуалното си задължение, визирано в чл. 319, ал.1 ЗСВ, във вр. с чл. 11 АПК, като в предвидения 14-дневен срок от последното заседание не е приел решение, с което да предложи вида и размера на наказанието. Посочил е, че процесуалното бездействие на дисциплинарния състав като помощен орган е продължило повече от една година, без да са налице обективни и непреодолими причини, оправдаващи това бездействие, както и е изтъкнал, че СК на ВСС (като дисциплинарнонаказващ орган) не е упражнила своевременно правомощието си да удължи до 6 месеца срока за приключване на дисциплинарното производство. Съдебният състав е достигнал до извода, че това е повлияло върху материалноправната законосъобразност на приетите от СК на ВСС решения, като същите са причинили несъответствие с целта на носената от магистратите дисциплинарна отговорност.
	На следващо място, първоинстанционният съд е приел, че поведението на съдията осъществява съставите и на двете дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, но при индивидуализиране на наказанието дисциплинарно наказващият орган не е спазил изискванията на чл. 309 ЗСВ, като не е обсъдена формата на вината, обстоятелството, че съдията е ползвала платен годишен отпуск до 31.12.2016 г. и връзката му с относимия период на извършените нарушения и здравословното състояние на привлеченото към дисциплинарна отговорност лице.
	Решението е потвърдено с решение № 6305/27.06.2022 г., постановено по адм. дело № 9363/2021 г. на ВАС, Петчленен състав – ІІ колегия. Съдът е приел, че забавянето на производството извън инструктивния срок по чл. 319, ал. 1 ЗСВ само по себе си не е основание за отпадане на отговорността, но това забавяне следва да бъде оправдано от гледна точка на нуждите на дисциплинарното производство за събиране на доказателства, изясняване на фактите или да се дължи на обективни и непреодолими причини, но по преписката липсват доказателства за наличието на обективни обстоятелства, налагащи или оправдаващи продължителното процесуално бездействие. Приел е за законосъобразен извода на първоинстанционния съд за издаване на обжалвания акт в нарушение на принципа за бързина и процесуална икономия по чл.11 АПК.  Посочено е, че този извод е в корелация със съвкупния прочит на доказателствата по делото, относно релевантните за спора обстоятелства, а именно: приключили процесуални действия на страните за събиране на доказателства по дисциплинарната преписка до заседанието на ДС на 06.11.2019г. и обявяване делото за решаване по същество; липса на решение на съдийската колегия на ВСС или на пленума на ВСС по чл.310, ал.2 ЗСВ( в приложимата редакция, вр. §72, ал.1, предл. първо ПЗР ЗИДЗСВ) за продължаване срока за приключване на дисциплинарното производство до 6 месеца извън предвидения в цитираната разпоредба тримесечен срок от образуването му; неглижиране и съответно неупражняване на контролни функции от страна на ДНО спрямо дисциплинарния състав по конкретното дисциплинарно дело за обезпечаване необходимото срочно развитие на производството и предотвратяване неговото забавяне; липса на поведение на лицето, спрямо което е образувано дисциплинарното производство, препятстващо провеждането на дисциплинарното производство в съотносими с процесуалните норми срокове; продължило повече от три години дисциплинарно производство, с приетото по него решение повече от година след последното заседание на дисциплинарния съвет.
	При тези данни съдът е приел, че неспазването от дисциплинарния състав на инструктивния срок по чл. 319, ал. 1 ЗСВ е съществено нарушение на административнопроизводствените правила, опорочаващо проведеното дисциплинарно производство по д.д. № 23/2017г., „защото опущението за произнасяне в разумен срок в процесния случай препятства постигане на смисъла и целите от налагане на приетото дисциплинарно наказание, а именно: коригиране професионалното поведение на наказаното лице и превенция спрямо него по отношение извършването на други нарушения, което не може да бъде сторено ефективно, ако е налице неоправдано забавяне в началния момент на действие на евентуално наложеното дисциплинарно наказание“.
	ИЗВОДИ: 
	В практиката на СК на ВСС по дисциплинарни производства, образувани за нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ, както и в съдебната практика на Върховния административен съд, макар да има различни разрешения, преобладаващо е становището, че осъществяването на обективната страна на състав на дисциплинарните нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ не презумира осъществяване и на субективната страна, а е необходимо да се установи, че действително съдията е имал възможност да се справи с възложените му дела.  В тази връзка следва да се отчетат всички релевантни обективни и субективни фактори, допринесли за констатирания неприемлив резултат от гледна точка на срочност на правосъдието. Независимо от формалното нарушение на служебните задължения дисциплинарната отговорност следва да се носи, ако е налице съвкупност от обективни и субективни фактори, които сочат на несъмнен извод: от обективна страна за възможност да се изпълни работата в нормално времево темпо и качество и от субективна - за проявена небрежност, нежелание, лоша лична организация, ниска професионална компетентност, като причина за неизпълнението, и които общо се субсумират като отсъствие на оневиняващи причини за допуснатото дисциплинарно нарушение. Преценката дали натовареността на съответния магистрат, съобразена с характера на разгледаните дела и с останалите му функционални задължения, позволява обективно да постанови съдебните си актове в срок следва да се извърши за всеки конкретен случай и на тази база се изведе извод налице ли е виновно неизпълнение на служебните задължения, съставляващо основание за ангажиране на дисциплинарната му отговорност. Основно изискване към магистрата при изпълнение на служебните му задължения е да реши с необходимото внимание и в разумен срок делата, които са му предоставени за разглеждане. Двете начала са поставени в условия на баланс и съответно при решаване на въпроса за правомерността на служебното поведение на магистрата експедитивността и ефективността следва да се съизмерват и оценяват съобразно общото количество възложени дела и проявената компетентност и професионална отговорност при решаването им. Разглеждането на делата в разумен срок е пряка и непосредствена последица от „разумното” натоварване на конкретния съдия.
	При определяне вида и размера на дисциплинарното наказание дисциплинарнонаказващият орган е отчитал като: 
-	смекчаващи вината обстоятелства: висока натовареност – по брой на разгледани и приключени дела, както и съобразно индекс по СИНС; ангажираност с допълнителни служебни дейности; незначителна продължителност на бездействието; разнообразие на разглежданата правна материя; отношението на съдията към допуснатото нарушение – самокритичност и усилия за преодоляване на проблемите в организацията на работа на съдията, вкл. междувременно постановяване на съдебни актове или извършване на дължимото процесуално действие, преди образуване съответно преди приключване на дисциплинарно производство; наличие на здравословен проблем, работа в състав, при който мнозинството е формирано от старши съдии; качество на работата;
-	отегчаващи вината обстоятелства: ниска натовареност на органа на съдебна власт; ниска лична натовареност; липса на критичност, неизготвяне на актовете, вкл. и до приключване на дисциплинарното производство, както и в случаите на наложени предходни наказания за същите по вид нарушения, които не са заличени, издадени заповеди по чл. 327 ЗСВ или др. заповеди и мерки предприети от административния ръководител, целящи подпомагане на съдията да се справи с организацията на работа (намаляване на процента на натовареност, изключване от разпределение на определен вид дела, смяна на състава); продължителността на периода на забавата; броя на делата; увеличаване на общата продължителност на съдебното производство в резултат на бездействието на съдията; постъпили сигнали от проверки от компетентни органи, съдържащи констатации за допуснати нарушения при разглеждане и решаване на делата.

2. Дисциплинарни нарушения - чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ.
Разпоредбата на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ –виновно неизпълнение на други служебни задължения е бланкетна и за всеки конкретен случай на дисциплинарно нарушение, квалифицирано по този текст, се посочват фактите, които изпълват със съдържание хипотезиса на правната норма.
	Неизпълнение на други служебни задължения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ, може да е:
	а) неизпълнение на служебни задължения, свързани с администриране на делата;
	б) неизпълнение на функционални правомощия за контрол по изпълнение на дадени разпореждания за администриране на делата;
	в) нарушение на служебните задължения, свързани със случайното разпределение на делата;
	г) неизпълнение на служебните задължения, свързани с общото организационно и административно ръководство на съответния орган на съдебната власт.
	д) неосъществяване на контрол по изпълнение на постановените от съдебния състав актове, включително такива по администриране на делото, от съответния съдебен служител.

	- дисциплинарно дело № 48/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу и.ф. административен ръководител на АСНС. Производството е инициирано по предложение на ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание на съдия в АСНС (към момента на образуване на производството – и.ф. административен ръководител на АСНС).  В предложението вносителят на предложението е изложил данни за констатирани нарушения от страна на съдията, в качеството й на административен ръководител на АСНС, изразяващи се: в утвърждаване на Вътрешни правила за случайно разпределение, приложението на т. 9, ал. 2 от които е в противоречие на чл. 9 ЗСВ и на Единната методика по приложението на принципа за случайно разпределение на делата в районните, окръжните, административните, военните, апелативните и специализираните съдилища, приета с решения на ВСС по протоколи от 04.12.2014 г. 19.03.2015 г. и от 10.01.2017 г.; липса на издадена заповед за определяне на групите дела, съгласно чл.2 от Единната методика; допусната противоречива практика при сформирането на въззивни състави по дела с правно основание чл. 64 и чл. 65 НПК. В заключение е посочено, че направените констатации сочат на неизпълнение от страна на съдията на задълженията по чл. 107а вр. чл. 106, ал.1, т. 2 вр. чл. 9 ЗСВ - в рамките на общото организационно ръководство да се създаде организация на разпределението на делата в АСНС, което да се извършва на принципа на случайния подбор, съобразно реда на постъпването им, както и задължението по чл. 3 вр. чл. 9 от Единната методика – разпределението на делата да се извършва на принципа на случайния подбор чрез електронно разпределение съобразно поредността на постъпването им.
	Дисциплинарният състав е изяснил фактите и обстоятелствата, съгласно предвидените изисквания и процедура, и е приел решение по реда на чл. 319 ЗСВ, с което е предложил на СК на ВСС да приеме, че съдията не е извършила нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ, поради което да не й наложи дисциплинарно наказание. Решението заедно с преписката са внесени за разглеждане на заседание на СК на ВСС, проведено на 16.07.2019 г. С решение по т.8 от протокол № 23/16.07.2019 г. на СК на ВСС е прието, че съдията не извършила нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ и не й е наложено дисциплинарно наказание. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че в случая липсват доказателства, от които да се направи извод за наличие на виновно извършено от съдията дисциплинарно нарушение. За да обоснове този извод, дисциплинарният състав, респ. СК на ВСС, са приели, че съгласно разпоредбата на чл. 9, ал. 1 ЗСВ, разпределението на делата се извършва на принципа на случайния подбор чрез електронно разпределение. Допълващите този основополагащ принцип правила се съдържат в Единната методика, приета с решение на ВСС по протокол № 57/04.12.2014 г., както и в приетите в АСНС Вътрешни правила за случайно електронно разпределение на делата. В чл. 6 от Единната методика е прието, че за неуредените случаи в методиката, административните ръководители изработват правила, в които се уреждат случаи за преразпределение на делата, които задължително следва да бъдат мотивирани. В утвърдените в АСНС Вътрешни правила са въведени специални правила, свързани с особеностите на делата с оглед броя на обвиняемите по едно дело, възможността да се сформират състави по същество, броят на съдиите и възможните причини за отсъствие на съдия. Хипотезата, при която може да се замени съдия-докладчик е изчерпателно уредена. Причините за невъзможност конкретен докладчик да участва в разглеждане на делото са примерно изброени в Единната методика, като неуредените случаи попадат в „други законови основания“. Посочено е, че в конкретния случай тези „други основания“ са регламентирани в чл.9, ал. 2 от Вътрешните правила, действащи в АСНС. Прието за безспорно установено по делото е, че докладчиците по делата, разглеждани в АСНС, се избират чрез системата за случайно разпределение и съответният избор предопределя и членовете на състава, който е предварително определен със заповед на административния ръководител. При невъзможност някой от членовете на съдебния състав да участва, административният ръководител определя измежду всички съдии, които могат да участват в делата по чл.64 и чл. 65 НПК останалите членове на съдебния състав. Наред с това, дисциплинарно наказващият орган е съобразил, че липсва нормативно задължение за случаен избор или замяна на членовете на съдебния състав. Независимо от това, е посочено, че след 06.07.2017 г. централизираната система за случайно разпределение на дела в АСНС има модул за избор на членове на съдебни състави на случаен принцип. Дисциплинарно наказващият орган е съобразил и обстоятелството, че при предходно извършените проверки в АСНС от ВКС и ИВСС не е отчетено като нарушение на законовото изискване по чл.9, ал. 2 ЗСВ, доколкото то визира избора на съдията-докладчик, както и на вътрешните правила. Напротив, констатирано е, че е създадена много добра организация на работа в съда с оглед спазване на принципа на случаен подбор на докладчик по делата.
	На следващо място, в решението на дисциплинарния състав е изложено мотивирано становище за необоснованост на внесеното предложение, в частта по пункт трети, четвърти, пети и шести. Прието за неоснователно е твърдението, че е налице манипулативност и субективност при определянето на въззивни състави. В тази връзка е посочено, че по част от делата, предмет на предложението, тези твърдения не държат сметка, че неизпълнението на служебни задължения предполага да са накърнени конкретни нормативни правила, които в случая липсват. Въпросът за целесъобразността на едно или други действие е прието, че не може да бъде предмет на обсъждане в рамките на едно дисциплинарно производство. В решението на дисциплинарния състав са обосновани изводи, че в случая не се установяват нарушения на заповедите за сформиране на състави в АСНС, а по отношение на твърдението, че в процесния период не се е спазвал графикът за дежурство през лятната ваканция, е прието, че съставите са формирани съгласно решение от 08.06.2016 г. на Общото събрание на съдиите от АСНС – измежду всички съдии, които са на работа, освен тези по чл.64 и чл. 65 НПК, които се разпределят на дежурни състави.
	Решението е оспорено пред ВАС от ИВСС. С решение № 17599/20.12.2019 г., постановено по адм. дело № 9934/2019 г. по описа на ВАС, шесто отделение, е отхвърлена жалбата на ИВСС против решението по т.8 от протокол № 23 от проведеното на 16.07.2019 г. заседание на СК на ВСС. Решението е потвърдено с решение № 9728/16.07.2020 г. по адм. дело № 2430/2020 г. на ВАС-Петчленен състав.

	- Дисциплинарно дело № 18/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в СРС.
	Производството по дисциплинарното дело включва в предметния си обхват 2 броя дисциплинарни дела, образувани по предложения, както следва:
	- предложение на ИВСС, в което са изнесени обстоятелства за извършено дисциплинарно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 4 ЗСВ, изразяващо се в неизпълнение от съдията на задълженията му на административен ръководител на СРС по чл. 80, ал. 1, т. 2 и т. 15 ЗСВ (чл. 80, ал. 1, т. 1 и т. 10 ЗСВ - в редакцията преди изменението в ДВ, бр.62 от 2016 г.) и чл. 80, ал. 1, т. 2 във вр. с чл. 9 ЗСВ (чл. 80, ал. 1, т. 1, вр. чл. 9 ЗСВ - в редакцията преди изменението в ДВ, бр.62 от 2016 г.), респ. лошо и/или неточно изпълнение, през периода от 01.08.2015 г. до 01.08.2016 г. Обстоятелствата са установени при извършена контролна проверка на СРС, възложена със заповед  на главния инспектор на ИВСС. 
	- предложение от и.ф. административен ръководител на СРС за налагане на дисциплинарно наказание на съдията за извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ във връзка с т. 4.1, 4.2 и 4.4 КЕПБМ. Допуснатото нарушение се изразява в отправяне на словесни заплахи към съдебен служител по време на планирана среща между нея и представители на строителна фирма в изпълнение на служебните й задължения в близост до съдебната сграда. Съдията с висок и назидателен тон и в присъствието на третите лица е упрекнал съдебния служител, че не изпълнява служебните си задължения по окосяване на тревата около сградата на съда, като е отправил към нея подигравателните думи „ще искам да се усмихнеш в неокосената трева и да те снимам“ и заплахи, че ще я „уволни от по-висока инстанция“. 
	Двете дисциплинарни дела са обединени в едно общо дисциплинарно дело № 18/2017 г.  с решение на СК на ВСС.
	Дисциплинарният състав е приел решение, като по първото предложение за налагане на дисциплинарно наказание, след преценка на доказателствата, е направен извод, че видно от констатациите в Акт за резултати от извършена контролна проверка, голяма част от препоръките на ИВСС, отправени с актове от предишни проверки, не са изпълнени от административния ръководител, което обективира бездействие при упражняване на правомощието за предприемане на организационни мерки по изпълнението им. Административният ръководител не е организирал достатъчно ефективно работата на съдиите, не е създал необходимите предпоставки за спазване на принципа на чл. 9 ЗСВ за случайно разпределение на делата и с издадените заповеди несправедливо е натоварил съдиите, които добре се справят с работата, не е предприел никакви дисциплинарни мерки против съдиите с най-много забавени дела, а с изказванията си „че съдиите от СРС не следва да бъдат наказвани предвид тяхната свръхнатовареност“ е създал у тях неправилното разбиране, че не носят дисциплинарна отговорност за неспазване на процесуалните срокове. С бездействието си и занижения контрол е допринесъл за влошаване на работата на отделните съдии и е съпричинил забави извън разумния срок на съдебните актове по 2456 дела, неизвършване на никакви процесуални действия по 1251 граждански дела и пренасрочване на 278 наказателни дела. Не е изпълнена препоръката за приемане на действащи Правила за разпределение на делата и са издавани заповеди за разпределение и преразпределение на дела по неясни критерии и при нееднакво процедиране, при което новонастъпилите съдии са натоварени 130 %. Със заповед от 29.09.2015 г. съдията е възложил на шестима поименно определени съдебни служители да извършват техническата дейност по определяне на съдия-докладчик, с което е нарушил чл. 35, ал. 4 във вр. с чл. 36 от ПАС (Правилник за администрацията в съдилищата). Тежестта на нарушението е още по-голяма от гледна точка на § 6, ал. 1 от Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи, практиката на Европейския съд за правата на човека, с направен анализ на решението по дело № 57774/13 (Miracle Europe Kft v. Hungary) и Доклада на Българския институт за правни инициативи от 2013 г. Не са изпълнени служебните задължения по отношение на воденето на съдебните книги по гражданските дела, не са взети подходящи организационни мерки за своевременно насрочване и приключване на делата. Не е създаден регистър на висящите наказателни дела, образувани преди 2012 г. и на делата с депозирани жалби и протести (чл. 43, ал. 2 и чл. 42, ал. 3 от ПАС). Дисциплинарният състав е отчел, че съдията е предприел известни мерки срещу забавите, но само срещу 5 съдии и по отношение изготвянето на съдебни актове по обявени присъди или обявени за решаване дела. Обоснован е извод, че съдията е действал виновно при пряк или евентуален умисъл и с действията си е дал основателен повод на гражданите за недоверие в независимостта и безпристрастността на съда, поради което дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС по това предложение, на основание чл. 311, ал. 1, т. 3, вр. чл. 307, ал. 3, т. 4, вр. чл. 308, ал. 1, т. 3 ЗСВ, да наложи дисциплинарно наказание “понижаване в ранг за срок от 1 година" - от ранг „съдия в апелативен съд“ в ранг „съдия в окръжен съд“, за неизпълнение на служебни задължения по смисъла на чл. 80, ал.1, т. 1 и т. 10 ЗСВ и чл. 80, ал. 1, т. 1, вр. чл. 9 ЗСВ (ред.ДВ, бр. 14/2015г. и ДВ бр. 28/2016).
	По второто предложение дисциплинарният състав е приел за доказано допуснато виновно нарушение на т. 4.1, 4.2 и 4.4 КЕПБМ, изразяващо в отправени на 05.07.2017 г. от съдията непристойни изрази и заплахи по повод неокосена трева в парковото пространство към съдебен служител - специалист “Съдебно имущество” в СРС, на висок тон и в присъствие на представители на строителна фирма. Обоснован е извод, че поведението е осъществено при пряк умисъл, тъй като съдията е съзнавал характера на поведението си, обективирано в подигравателен тон и заплахи, и е искал настъпването на последиците - поведението му да подейства сплашващо, унижаващо достойнството на служителката. С решението си дисциплинарният състав е направил предложение до СК на ВСС по това предложение, на основание чл. 311, ал. 1, т.3 вр. чл. 307, ал. 3, т. 4, вр. чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ, да наложи дисциплинарно наказание “забележка“ за допуснати нарушения на т.4.1, 4.2. и 4.4. КЕПБМ.
	Решението на дисциплинарния състав е разгледано от СК на ВСС в заседанието й на 17.09.2019 г.
	След проведено гласуване по първото предложение СК на ВСС не е взела решение за налагане на наказание „понижаване в ранг за срок от една година за неизпълнение на служебните задължения" по чл. 80, ал. 1, т. 1 и т. 10 ЗСВ. С 5 гласа „за" и 4 гласа „против" не е взето решение и по направеното предложение за дисциплинарно наказание „намаляване на трудовото възнаграждение в размер на 10 % за срок от шест месеца". С 8 гласа „за" и 1 глас „против" е взето решение за налагане на дисциплинарно наказание „забележка" по предложението на ИВСС за неизпълнение на служебни задължения по смисъла на чл. 80, ал. 1, т. 1 ЗСВ и чл. 80, ал. 1, т. 1 във вр. чл. 9 ЗСВ (ред. ДВ, бр. 14/2015 г. и ДВ, бр. 28/2016 г.). По второто предложение на и.ф.председател на СРС е взето решение с 8 гласа „за" и 1 глас „против" за налагане на дисциплинарно наказание „забележка" за допуснати нарушения на т. 4.1., 4.2. и  4.4. КЕПБМ.
	Със следващото си решение по т. 22 СК на ВСС е освободила магистрата от заеманата длъжност „съдия“ в СРС, на основание чл. 165, ал. 1, т. 2 ЗСВ, считано от датата на решението.
	Решенията на СК на ВСС за налагане на дисциплинарни наказания са оспорени пред ВАС. С решение № 5445 от 11.05.2020 г., постановено по адм.дело №12505/2019 г. по описа на ВАС, шесто отделение, са отменени решенията по т. 1.1 и т. 1.2. от протокол № 29 от 17.09.2019 г. на СК на ВСС.
	За да постанови този резултат, решаващият съдебен състав е приел, че оспорените решения са приети от СК на ВСС в рамките на предоставените й от закона дисциплинарни правомощия, но при допуснати съществени нарушения на административнопроизводствените правила за провеждане на дисциплинарното производство по реда на ЗСВ и АПК, които насочват към извод за неправилно упражнена оперативна самостоятелност. Съдът е приел, че в процесния случай, по предложение на два различни органа (ИВСС и и.ф. административен ръководител на СРС), са образувани две дисциплинарни производства срещу един и същ съдия за осъществени от последния действия и бездействия, с различна правна квалификация като дисциплинарни нарушения. Двете производства са обединени в едно общо дисциплинарно дело №18/2017 г. с решение на СК на ВСС от 01.08.2017 г. Първоинстанционният съдебен състав е приел в постановения съдебен акт, че такова обединяване на две различни дисциплинарни нарушения противоречи на изискването за независимост при събирането на доказателства, изясняване на фактите и осигуряване правото на защита на дисциплинарно привлеченото лице по всяко от двете отделни дисциплинарни производства.
	На следващо място, съдът е приел, че дисциплинарният състав, провел дисциплинарното производство, е допуснал съществено нарушение на процесуалното си задължение, визирано в чл. 319, ал.1 ЗСВ, като в предвидения 14-дневен срок от последното заседание не е приел решение, с което да предложи вида и размера на наказанието. Посочил е, че процесуалното бездействие на дисциплинарния състав като помощен орган е продължило повече от една година, без да са налице обективни и непреодолими причини, оправдаващи това бездействие, като е изтъкнал, че СК на ВСС, като дисциплинарно наказващ орган, не е упражнила своевременно правомощието си да удължи до 6 месеца срока за приключване на дисциплинарното производство. Съдебният състав е достигнал до извода, че това е повлияло върху материалноправната законосъобразност на приетите от СК на ВСС решения, като същите са приети в несъответствие с целта на носената от магистратите дисциплинарна отговорност, тъй като налагането на дисциплинарното наказание не е самоцел. Забавеното произнасяне в разглеждания случай е обезсмислило целта от налагане на приетите дисциплинарни наказания. Смисълът на дисциплинарното наказание е да съдейства за преустановяване на нарушенията и да осъществява превенция по отношение на дисциплинарно наказаното лице, като целта е лицето да се поправи и превъзпита, да се промени разбирането му за характера на извършеното от него, както и да му се въздейства предупредително, като му се отнеме възможността да извършва други нарушения. Целта на закона ще е постигната, ако наказаното лице се е поправило и не е допускало извършването на други нарушения, след налагането на дисциплинарното наказание. В случая, с оспорените решения по т.1.1. и т. 1.2. от протокол № 29 от 17.09.2019 г., СК на ВСС, на съдията, в качеството му на административен ръководител на СРС, са наложени две наказания „забележка” за дисциплинарни нарушения, извършени за периода от 01.08.2015 г. до 01.08.2016 г., респ.на 11.07.2017 г. Едновременно с приемането на тези решения за налагане на дисциплинарните наказания „забележка”, СК на ВСС е приела в същия протокол от 17.09.2019 г. и решение по т.22 за освобождаване от длъжност на съдията, на основание чл. 165, ал.1 т.2 ЗСВ.
	Решението е потвърдено с решение № 15739/18.12.2020 г. по адм. дело № 7834/2020 г. на ВАС-Петчленен състав. Петчленният съдебен състав на ВАС не е споделил изложените от първоинстанционния съд мотиви за недопустимост на обединяването на две отделни дисциплинарни производства, образувани по предложение на различни вносители, в едно общо. Според съда, не е налице нарушение на административнопроцесуалните правила в тази връзка. Всеки от субектите по чл. 312, ал. 1 ЗСВ може да внесе предложение за налагане на дисциплинарно наказание едновременно и/или независимо един от друг. Предметът на дисциплинарното производство се очертава с предложението по чл. 312, ал. 1 ЗСВ (арг. чл. 316, ал. 3, вр. с чл. 319, ал. 1 и чл. 320, ал. 3 ЗСВ) и дисциплинарният състав, съответно ВСС - са обвързани и дължат произнасяне по вменените с него нарушения на дисциплинарно привлеченото лице. Посочено е, че видно от предвиденото в чл. 308, ал.4 ЗСВ, не е налице пречка в тези случаи внесените предложения за решаване на въпроса за дисциплинарната отговорност на магистрата и налагане на дисциплинарно наказание да се обединят и разгледат в едно общо производство, независимо че в ЗСВ и съответно в АПК, приложим по силата на препращащата разпоредба на чл. 328 ЗСВ в производството по Глава шестнадесета, няма процесуални правила относно обединяване на дисциплинарни производства. Такова процесуално действие е допустимо при спазване на основните принципи на административния процес и гарантиране на конституционно закрепеното право на защита на страните. 
Нормата на чл. 313, ал. 1 ЗСВ изисква дисциплинарният състав да изслуша привлеченото към дисциплинарна отговорност лице или да приеме писменото му обяснение. Съюзът „или”, употребен в цитирания законов текст, сочи, че дори приемането на писмени обяснения е достатъчно за реализирането на правото на защита на лицето. Съдът е приел за установено от приложените към преписката по дисциплинарното дело писмени доказателства, че съдията е правил възражения и е участвал в заседанията по дисциплинарното дело, като е бил представляван и от адвокат. Не на последно място, магистратът разполага и с правото си да обжалва актовете, които счита, че накърняват неговите права и законни интереси. При положение, че в конкретния случай към даден момент е било образувано и второ (друго) дисциплинарно производство, съдът е приел, че същото правилно е присъединено към вече образуваното, тъй като няма законова забрана за обединяване на дисциплинарните производства, водени срещу магистрата и на следващо място - административният орган разполага с правото и е длъжен да прецени цялостната му професионалната дейност при ангажиране на дисциплинарната му отговорност. Петчленният състав на ВАС е приел, че този извод на съда – за недопустимост на обединяването на двете дисциплинарни производства, е несъществен и не променя по същество крайния извод на първоинстанционния решаващ състав за основателност на подадената от магистрата жалба срещу оспорените решения на СК на ВСС.

	ИЗВОДИ:	
	Съгласно константната практика на ВАС, срокът за произнасяне от дисциплинарния състав по чл. 319, ал. 1 ЗСВ е инструктивен – вж. Решение № 4315/13.04.2016 г. по адм. дело № 14167/2015 г. на ВАС, VІ отд, потвърдено с Решение № 10530/10.10.2016 г. по адм. дело № 7367/2016 г. по описа на ВАС, петчленен състав; Решение № 15273/09.12.2020 г. по адм. дело № 1841/2020 г. по описа на ВАС, VІ отд., потвърдено с Решение № 8463/13.07.2021 г. по адм. дело № 2860/2021 г. по описа на ВАС, петчленен състав. В посочените решения, съдът е приел, че срокът по чл. 316, ал. 2 ЗСВ (ред. обн. ДВ, бр. 62 от 2016 г., преди изм. обн. ДВ, бр. 11 от 2020 г.) се включва в обхвата на преклузивните срокове по чл. 310, ал. 1 ЗСВ, поради което не е задължителен. Не е задължителен и срокът по  чл. 319, ал. 1 ЗСВ (ред. обн. ДВ, бр. 62 от 2016 г.). Пропускането на тези срокове не е свързано с погасяване или прекратяване на правомощието на дисциплинарно наказващия орган да образува дисциплинарно производство, респ. с правомощието да приеме решение по чл. 320, ал. 3 ЗСВ - липсва правна норма, която да свързва настъпването на тези последици с изтекъл срок по чл. 316, ал. 2, респ. с изтекъл срок по чл. 319, ал. 1 ЗСВ.
	В други решения ВАС е посочил, че срокът по чл. 319, ал. 1 ЗСВ е инструктивен и изтичането му само по себе си не е основание за отпадане на отговорността, ако забавянето е оправдано от гледна точка на нуждите на дисциплинарното производство за събиране на доказателства, изясняване на фактите или се дължи на обективни и непреодолими причини – вж. Решение № 5445/11.05.2020 г. по адм. дело № 12505/2019 г. на ВАС, VІ отд., потвърдено с Решение № 15739/18.12.2020 г. по адм. дело № 7834/2020 г. на ВАС, Петчленен състав – ІІ колегия, Решение № 7646/24.06.2021 г. на ВАС, VІ отд. по адм. дело № 2550/2021 г., оставено в сила с Решение № 6305/27.05.2021 г. по адм. дело № 9363/2021 г. по описа на ВАС, Петчленен състав – ІІ колегия. ВАС е приел, че съгласно правилото на чл. 11 АПК, процесуалните действия се извършват в сроковете, определени от закона, и за най-краткото време, необходимо според конкретните обстоятелства и целта на действието или на административния акт. Спазването на срока е гаранция за разумно, добросъвестно и справедливо упражнени правомощия от участниците в дисциплинарното производство, вкл. помощните органи. Налагането на дисциплинарно наказание във всички случаи трябва да става без ненужно забавяне, а ако това е наложително поради обективни и изключителни фактори – да се вземе решение от дисциплинарно наказващия орган за удължаване на срока. Съдът е посочил, че определянето на дисциплинарен състав не лишава съответната колегия на ВСС от правомощията й на дисциплинарно наказващ орган, носещ отговорност за законосъобразното провеждане на дисциплинарното производство в разумни срокове. За да осигури издаването на акт в съответствие с целта на законовите разпоредби за носене на дисциплинарна отговорност, дисциплинарно наказващият орган е следвало да упражни контрол и в конкретно установения случай на бездействие на помощния орган да предприеме процесуални мерки.
	С измененията в ЗСВ (ДВ, бр. 11 от 2020 г.) бе изменена разпоредбата на чл. 310, ал. 2, която предвиждаше приключване на дисциплинарното производство в срок до три месеца от образуването. Съгласно съдържанието на цитираната разпоредба в ред. ДВ, бр.62 от 2016 г. при дисциплинарни производства, представляващи фактическа и правна сложност, по решение на съответната колегия, съответно пленума на ВСС, този срок може да бъде продължен до 6 месеца, като изтичането на срока за произнасяне не е основание за отпадане на отговорността. В действащата нормативна уредба липсва аналогична законова разпоредба за приключване и произнасяне по образувани дисциплинарни производства. Независимо от горното, както и от обстоятелството, че съгласно константната практика на ВАС посочените срокове, включително и този по чл. 319, ал. 1 ЗСВ за произнасяне от дисциплинарния състав, са инструктивни, разглеждането и приключването на дисциплинарните производства в разумен срок е гаранция за разумно,  добросъвестно и справедливо упражнени правомощия от участниците в дисциплинарното производство, вкл. помощните органи.

			3. Дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ са действие или бездействие, включително нарушаване на Кодекса за етично поведение на българските магистрати, което накърнява престижа на съдебната власт.
		
			Съгласно разпоредбата на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, за да е налице основание за налагане на дисциплинарно наказание на привлечения към дисциплинарна отговорност съдия по смисъла на този текст освен нарушаване на КЕПБМ, следва да е накърнен и престижа на съдебната власт, като елемент от фактическия състав на нарушението. Престижът на съдебната власт намира изражение в доброто име, уважението, авторитетът и общественото доверие, с които се ползва и може да бъде накърнен чрез:
		- поведение, което е в разрез с утвърдените в обществото разбирания за благоприличие;
		- действия, които компрометират честта на дисциплинарно привлеченото лице в професията и обществото;
			- трайно или особено неприемливо поведение, което нарушава КЕПБМ.

	- Дисциплинарно дело № 21/2017 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд – Раднево. Производството е инициирано по предложение на председателя на Районен съд – Раднево. В предложението се сочи, че от страна на съдията е налице виновно неизпълнение на служебните задължения и извършване на действия, които са тежко нарушение на КЕПБМ, което е накърнило престижа на съдебната власт. Фактите, изложени в предложението, са следните: на 29.03.2017 г., при участието на  съдебен секретар, съдията е провела открити съдебни заседания по чнд № 95/2017г., гр.д. № 172/2017г. и гр.д. №188/2017г. - всички по описа на Районен съд – Раднево. При извършената проверка е установено, че за тези заседания са изготвени протоколи както от съдебния секретар, така и от съдията. Между изготвените от съдията протоколи и протоколите, изготвени от съдебния секретар, са налице сериозни несъответствия.
	С решение на СК на ВСС по протокол № 45/07.11.2017 г. производството по дисциплинарното дело е спряно до окончателното приключване на наказателното разследване по досъдебно производство № 204/2017 г. по описа на СО на СГП - СЗ „А“. Производството е водено срещу магистрата за това, че в качеството си на длъжностно лице по смисъла на чл. 93, ал. 1, б.“а“ от Наказателния кодекс - съдия в Районен съд – Раднево, в кръга на службата си, съставила официален документ - протокол от съдебно заседание, проведено на 29.03.2017 г. по чнд № 95/2017 г. на Районен съд - Раднево, в който удостоверила неверни обстоятелства и изявления.
	С решение на СК на ВСС по протокол № 14/23.04.2019 г. производството по дисциплинарното дело е възобновено поради приключването на наказателното производство с влязла в сила осъдителна присъда, с която съдията е призната за виновна в това, че в неустановени дата и час, в периода от 15.00 часа на 29.03.2017 г. до 8.50 часа на 30.03.2017 г., в сградата на Съдебната палата в гр. Раднево, в качеството си на длъжностно лице - съдия в Районен съд – Раднево, в кръга на службата си е съставила официален документ (протокол от съдебно заседание, проведено на 29.03.2017г. по чнд № 95/2017 г.), в който е удостоверила неверни обстоятелства, с цел да бъде използван като доказателство за тях- престъпление по чл. 311, ал. 1 НК.
	Дисциплинарният състав е предложил на СК на ВСС да наложи дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ - дисциплинарно освобождаване от длъжност, за извършени от нея нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 3 и 4 ЗСВ.
	Предложението е разгледано на заседанието на СК на ВСС, проведено на 16.07.2019 г. След проведеното обсъждане и гласуване е прието и решение, че съдията е извършила нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 3 и 4 ЗСВ, за което й се налага дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 6 ЗСВ.
	При преценка тежестта на нарушението, дисциплинарнонаказващият орган е взел предвид широкият резонанс, придобит от процесния случай в социалното пространство чрез средствата за масова информация, както и че станалите обществено достояние факти са създали в публичното пространство обосновано съмнение в безпристрастността, почтеността и морала на магистратите при осъществяване на служебните правомощия, което без оглед на престъпната съставомерност на деянието от наказателноправна гледна точка, представлява накърняване на престижа на съдебната власт. На следващо място, релевантни за вида на определеното наказание са приети и медийното отразяване на присъдата и решенията на наказателния съд, след приключване на наказателното дело, за извършеното от съдията престъпление по чл. 311, ал. 1 НК, с влязъл в сила съдебен акт и ескалиралият обществен отзвук по този повод. Наред с това, дисциплинарнонаказващият орган е приел, че така определеното наказание съответства на целта на закона, като е посочил, че разпоредбата на чл. 162, т. 3 ЗСВ, във всяка една от редакциите, от неговото приемане до сега, поставя като условие за заемане на магистратска длъжност безупречен морал, съответстващ на критериите, предявени от действащите в различните периоди правила за професионална етика и етични кодекси, което обслужва държавния и обществен интерес за спазване на конституционно установените принципи за обективност, безпристрастност и независимост на правораздаването, точно и еднакво прилагане на законите, и справедлив процес. Постановената присъда за престъпление по чл. 311, ал. 1 НК е в разрез с посочените изисквания за заемане на длъжността „съдия“, очертаващи необходимост от високи нравствени качества, които лицето трябва да притежава – като гарант за охрана на обществените отношение, свързани със стабилността в правораздаването.
	Решението е оспорено пред ВАС. С решение № 672/31.01.2020г. на тричленен състав на ВАС, постановено по адм. дело № 9036/2019 г., е отхвърлена жалбата против решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание. След обсъждане на събраните по делото факти и доказателства, съдът е приел, че с действията си по съставяне на протоколите от проведените на 29.03.2017 г. съдебни заседания по чнд № 95/2017 г., гр.д. № 172/2017 г. и гр.д. № 188/2017 г., по описа на Районен съд – Раднево, съдията е извършила нарушения по смисъла на чл. 307, ал.3, т. 3 и 4 ЗСВ, като виновно не е изпълнила служебните си задължения, произтичащи от разпоредбите на чл. 311, ал. 1 и 2 НПК и чл. 150, ал. 1 и 4 ГПК, определящи задължителното съдържание на съдебните протоколи, като с това е нарушила и КЕПБМ (т.2.5; 3.4; 5.5; 5.6; 5.7).
	Съдът е приел, че в хода на дисциплинарното производство не са допуснати съществени нарушения на административнопроизводствените правила, обуславящи отмяна на наложеното дисциплинарно наказание. Събраните в рамките на дисциплинарното и съдебното производства доказателства са обсъдени в мотивите на съда. Решаващият състав на ВАС е приел за установени извършените от съдията действия във връзка с изготвянето на съдебните протоколи по посочените три дела и неверните удостоверявания в тях, които са в грубо нарушение на правилата на НПК и ГПК относно протоколирането на съдебните заседания. Съдът се е съобразил и с влязлата в сила присъда, с която съдията е осъдена за престъпление по чл. 311, ал. 1 НК, която е задължителна и обвързва съда относно извършеното деяние, неговата противоправност и виновността на дееца. Освен това съдът е дал отговор и на направените с жалбата възражения относно нарушаването на принципа „ne bis in idem“. Приел е, че дисциплинарното производство не удовлетворява критериите „Енгел“ и няма характер на наказателно производство по смисъла на чл.6,§1 от Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи и поради това не е налице основание за неговото прекратяване.
	Решението е потвърдено с решение № 14147/16.11.2020 г. на ВАС-Петчленен състав, постановено по адм. дело № 6856/2020 г.
	- Дисциплинарна дело № 4/2019 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Окръжен съд – Бургас по предложение на ИВСС за налагане на дисциплинарно наказание за извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, във връзка с чл. 175к, ал. 4 ЗСВ. Предложението е въз основа на данни, установени при проверка, извършена от ИВСС по сигнал, както и решение на КПЕ при Апелативен съд – Бургас, с което е установено, че с поведението си в разпоредително заседание на 12.02.2019 г. по НОХД ....., съдията е нарушил принципа на вежливост и толерантност от КЕПБМ, изискващ поведението на магистрата да се основава на добри обноски и държание, учтивост и любезност, коректност и уважение, откритост и търпеливост към колегите, гражданите, адвокатите, страните и останалите участници в процеса и в обществените и служебните си контакти. Въз основа на събраните в хода на дисциплинарното производство доказателства, дисциплинарният състав е приел изводите на ИВСС, че изречените забележки и коментари от страна на съдията към процесуалния представител на подсъдимия по делото в съдебно заседание на 12.02.2019 г., са в противоречие както с разбиранията на обществото за благоприличие, така и с правилата за поведение, произтичащи от принципите за вежливост и толерантност, регламентирани в КЕПБМ (т. 4.1). В своето решение дисциплинарният състав е приел, че вложеният в употребените словесни изрази смислов контекст, съобразен с демонстрираното от съдията неуважително отношение към процесуалния представител на подсъдимия по делото, сочат явното му намерение да бъде засегнат техния адресат. Наред с това, съдържанието на употребените изрази и думи, изразени на публично място, станали достояние на достатъчно хора, присъстващи в съдебната злата, според дисциплинарния състав, показват недопустимо и несъобразено с процесуалната етика и правила поведение. Прието е, че това поведение предпоставя негативна оценка по отношение на съдебната власт, чийто представител е и съдията, привлечен към дисциплинарна отговорност. Действията и думите са компрометирали честта на съдията в професията и обществото, поради което накърняват престижа на съдебната власт и представляват дисциплинарно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ. 
	С решение на СК на ВСС по протокол № 30/01.09.2020 г. на съдията е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, за извършено дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ. При определяне на дисциплинарното наказание, дисциплинарнонаказващият орган е взел предвид, че допуснатото дисциплинарно нарушение засяга основни ценности – достойнството и престижа на съда и неговите представители и условията, при които е извършено – в съдебна зала, по време на заседание, в присъствието на граждани-страни и участници в процеса. От гледна точка на личността е отчетено обстоятелството, че се касае за съдия с дългогодишен стаж в съдебната система, допуснатото нарушение е изолиран случай в неговата работа, както и обстоятелството, че с оглед създадената конфликтна ситуация по делото, същият се е отвел от разглеждането му. Решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание не е оспорено пред ВАС.

	- Дисциплинарно дело № 10/2019 г. по описа на ВСС, образувано срещу съдия в Районен съд – Русе. Производството е инициирано по предложение на съответния административен ръководител. В направеното предложение вносителят е посочил, че при проведено на 10.10.2019 г. съдебно заседание по НОХД № ....., по обвинение за изнасилване, съдията е изпитвал затруднения при водене на съдебното заседание, трудно прочел правата на един от свидетелите, имал неестествено весело поведение, довело до изпадането му в комична ситуация, което е направило впечатление на всички присъстващи. Поведението му е било в разрез с утвърдените разбирания за благоприличие. Преди приключване на съдебното следствие и пледоариите на страните, съдията се е оттеглил за почивка и е постановил съдебен акт, т.е. преди да е приключило производството. Въз основа на горните фактически обстоятелства, вносителят на предложението е приел, че подобно поведение на магистрат представлява нарушение на разпоредбите на КЕПБМ, което накърнява престижа на съдебната власт и обуславя ангажиране на дисциплинарната му отговорност, като е направил предложение за налагане на дисциплинарно наказание – „понижаване в ранг за срок от една година“. Дисциплинарният състав е изяснил фактите и обстоятелствата, съгласно предвидените изисквания и процедура, и е приел решение по реда на чл. 319 ЗСВ, с което е предложил на СК на ВСС да наложи на съдията дисциплинарно наказание „забележка“ за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ. След анализ на съвкупния доказателствен материал, дисциплинарният състав е приел за недоказани твърденията, че поведението на съдията се е дължало на употреба на алкохол. Изложени са мотиви, че наличието на косвени индиции от свидетелски показания на съдебния секретар и отказът на съдията да се подложи на проверка за алкохол чрез техническо средство, не налагат извод, че поведението на магистрата е било повлияно от алкохол при провеждане на съдебното заседание от 10.10.2019 г. Независимо от горното, дисциплинарният състав е приел за доказани обективните факти относно поведението на съдията, изразяващи се в употреба на думи, изрази, невербални форми на изразяване, като смях, подсмихване, необясними, нетипични и правещи впечатление жестове с ръце и тяло, невъзможност за правилно артикулиране на често употребявани думи и изрази, затруднения при изговарянето и изразяването и други подобни, така също и невъзможност обективно да възприеме и оцени поведението си, както и да прояви критичност към него. За доказано е прието, субективното възприемане на това поведение на магистрата от лицата, които са присъствали в залата - участниците в съдебното производство, включително от лица, извън съдебната система, както и тяхното негативно отношение към поведението му и външно изразеното състояние, в което е участвал като съдия по делото.
	От друга страна, за недоказано е прието твърдението на съдията, че поведението му по време на заседанието и непосредствено след това се е дължало на здравословни проблеми и употреба на медикамент. Наведените твърдения по естеството си са квалифицирани като защитна теза, която е развита едва след образуване на преписката по сигнала на районния прокурор и същевременно не е подкрепена с доказателства. Дисциплинарният състав е приел, че описаното в издадения болничен лист заболяване „вирусна инфекция, неуточнена” по общо правило не обуславя поведение, подобно на това, които е имал съдията, а фактът, че болничният лист е издаден само за два дни (на практика болничният лист е издаден следобеда на първия ден), навежда на извод, че състоянието не е предполагало по-продължително лечение или поради някакви причини изключителност на случая.
	Съотнасяйки установената фактическа обстановка към релевантната правна уредба, дисциплинарният състав е приел, че поведението на съдията не съответства на етичния принцип за благоприличие, като нарушава правилата за поведение по т.т. 5.3, 5.5 и 5.6 КЕПБМ. Това поведение предпоставя негативна оценка по отношение на съдебната власт, чийто представител е и съдията. Такава негативна оценка обективно е последвала, предвид изразеното отношение на лицата, които са възприели поведението на съдията по време на съдебното заседание и непосредствено след това, включително лица, които са извън съдебната система. По изложените съображения, дисциплинарният състав е приел, че в случая поведението на съдията, което е в разрез с утвърдените разбирания и правила за благоприличие, е довело до компрометиране на честта на съдията в професията и обществото, поради което накърнява престижа на съдебната власт и представлява дисциплинарно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ. С решение по т.3.1 от протокол № 44/15.12.2020 г. на СК на ВСС е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал.1, т.1 ЗСВ – „забележка“, за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ – действие или бездействие, включително нарушаване на Кодекса за етично поведение на българските магистрати, което накърнява престижа на съдебната власт.
	Решението е оспорено пред ВАС. С решение 4873/15.04.2021 г. по адм. дело № 1416/2021 г. на ВАС, шесто отделение, е отхвърлена, като неоснователна, жалбата против решението на СК на ВСС за налагане на дисциплинарно наказание. ВАС приема, че дисциплинарнонаказващият орган е приложил правилно материалния закон, като при постановяване на решението не са допуснати нарушения на административнопроизводствените правила. Приема за обоснован изводът на дисциплинарнонаказващия орган относно наличието на нарушение на КЕПБМ и накърняване престижа на съдебната власт, т. к. поведението на съдията е в противоречие с обществените очаквания за дължимо поведение на лицата, осъществяващи една от основните ценности на демократичното общество - правосъдието. Посочва, че обществото държи сметка на външната убедителност на правосъдието и магистратите са длъжни да съобразяват последиците от това как изглеждат техните действия в очите на обществото. Поради това обществените изяви на магистрата не могат да се тълкуват в противовес на общоприетите представи за етично поведение и за пределите на почтеност и благоприличие. ВАС посочва също, че като обект на постоянен публичен контрол магистратът следва да си наложи лични ограничения и да се държи по начин, който съответства на достойнството, присъщо на заеманата длъжност.
	Приети за неоснователни са възраженията на съдията за липсата на вредоносен резултат. В тази връзка съдът посочва, че престижът на една институция е доброто име, което притежава тази институция, както и авторитетът, който тя има в обществото. Т. е. действието или бездействие, с което е нарушен КЕПБМ , следва да е довело до уронване на доброто име и на авторитета на съдебната власт. В случая, според съда, са налице данни, че поведението на магистрата в проведеното съдебно заседание, е станало достояние на определен кръг от хора извън съдебната система. Посочва, че престижът на определена власт е субективната оценка, която обществото дава на тази власт. С оглед на изложеното, съдът е приел, че с поведението си привлеченият към дисциплинарна отговорност магистрат е уронил престижа на съдебната власт.
	Направен е извод, че оспореното решение на СК на ВСС е постановено при ясно формулирано, доказано и правилно квалифицирано от дисциплинарнонаказващия орган нарушение. Съдът приема, че в конкретния случай е спазено изискването на чл. 309 ЗСВ, като дисциплинарното наказание е определено съобразно тежестта на нарушението, формата на вината, обстоятелствата, при които е извършено нарушението, и поведението на нарушителя. ВАС приема също, че е съобразен и принципът на съразмерност, като въпреки предложеното от административния ръководител наказание по чл. 308, ал. 1, т. 3 ЗСВ „понижаване в ранг за срок от една година", на съдията е наложено най-лекото дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. ЗСВ „забележка”, за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т.3 ЗСВ. Решението на ВАС не е оспорено и е влязло в сила.
ИЗВОДИ:
•	Дисциплинарната отговорност за нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ се ангажира при безспорна доказана причинна връзка между конкретно установено лично действие и/или бездействие, което е в нарушение на основните принципи на етично поведение и накърняването на престижа на съдебната власт. Наред с това, разпоредбите на КЕПБМ разкриват висока степен на абстрактност, поради което налагат във всеки конкретен случай извършването на анализ на поведението на привлечения към дисциплинарна отговорност магистрат с конкретната фактическа обстановка.
•	При дисциплинарни нарушения, които накърняват престижа на съдебната власт, дисциплинарнонаказващият орган следва да установи какви фактически действия са извършени от дисциплинарно привлеченото лице, какви са те по характер, съдържание и насоченост, какъв е обектът на въздействие на същите, дали те злепоставят пред обществото техния извършител или са насочени срещу честта на други магистрати или други лица, къде са извършени тези действия – в месторабота или извън нея, дали са извършени при изпълнение на служебните задължения или извън тях, в присъствието на кои лица са извършени и по какъв повод и с каква цел са извършени.

•	При определяне на дисциплинарното наказание за дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, при оценка на тежестта на нарушението следа да се съобразят и следните обстоятелства: дали се касае за отделно действие, но с висока интензивност на настъпилия обществено негативен резултат или за многократно извършвано деяние, макар и с по-ниска интензивност, както и личното отношение към извършеното деяние.

•	Дейността на съдиите, изразяваща се в упражняване на предоставени от закона правомощия за вземане на решение в резултат на оценка на доказателствата и приложение на закона не може да бъде обект на дисциплинарно преследване, тъй като не е следствие на задължение, а на свободно формирано вътрешно убеждение, следователно не може да представлява дисциплинарно нарушение по смисъла на чл.307 ЗСВ. Прегледът на дисциплинарната практика на СК на ВСС и на съдебната практика на ВАС показва, че умишлено постановени неправилни съдебни актове и незаконосъобразно извършени служебни действия са дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 3, а в определени случаи и по т. 2 или т. 4 на чл. 307, ал. 3 ЗСВ (в този смисъл решение № 5276/04.05.2020 г. по адм. дело № 14390/2019 г. по описа на ВАС-петчленен състав). Умишлено постановени са тези неправилни съдебни актове, които представляват умишлено престъпление от общ характер, както и тези, които са постановени при превишаване или при превратно упражняване на съдебната власт, което не представлява умишлено престъпление от общ характер.
ІІІ. Заповеди на административни ръководители за налагане на дисциплинарни наказания на съдии.
Освен компетентността на СК на ВСС да образува дисциплинарни производства и да налага предвидените в чл. 308 ЗСВ дисциплинарни наказания на съдии, административни ръководители на съдилища и техните заместници, нейна е и преценката за законосъобразността на заповедите на административните ръководители по чл. 314, ал. 1 ЗСВ, с които се налага дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“,  на съдии. Съгласно разпоредбата на чл. 314, ал. 4 ЗСВ, СК на ВСС, в срок до един месец от получаването на заповедта на административния ръководител може да потвърди или отмени наложеното наказание. За периода 03.10.2017 г. – 2021 г. се наблюдава тенденция за намаляване броя на издадените заповеди за дисциплинарно наказание от административните ръководители.
За периода 03.10.2017 г. - 2020 г. СК на ВСС е разгледала общо 14 (четиринадесет) заповеди на административни ръководители по чл. 314, ал. 1 ЗСВ, като 6 (шест) от наложените наказания са потвърдени, съответно 8 (осем) за отменени, както следва:
- С решение на СК на ВСС по протокол № 51/19.12.2017 г. е потвърдено наложеното със Заповед № АС-339/31.10.2017 г. на председателя на СРС дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в СРС, за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони и действие или бездействие, което неоправдано забавя производството.  
В конкретният случай административният ръководител, в качеството си на дисциплинарнонаказващ орган, е приел, че образуваните на доклад на съдията 8 броя граждански дела, в периода м. декември 2016 г. – м. юни 2017 г., по искания за разкриване на банкова тайна по чл. 62, ал. 6 Закон за кредитните институции (ЗКИ), по които към 03.08.2017 г. няма произнасяне от страна на съдията, са съществено просрочени, поради неизготвянето в срок до 24 часа по тях на съдебни актове. В мотивите на заповедта са направени фактически изводи за допуснато от съдията съществено просрочие, което с месеци надвишава дължимото незабавно произнасяне до 24 часа. При произнасянето по нито един от осемте броя дела не е спазен краткият процесуален срок до 24 часа от постъпване на искането за произнасяне по делата, образувани по искания за разкриване на банкова тайна, съгласно чл. 62, ал. 7 ЗКИ. Въз основа на приетите за установени факти е направен обоснован извод, че продължителното бездействие има за последица както неспазване на предвидените в процесуалния закон срокове, така и повишаване висящността на делата на състава и недоволство от страна на заинтересованите лица.
СК на ВСС е приела, че издадената от председателя на СРС заповед за налагане на дисциплинарно наказание „забележка” на съдията е законосъобразна. Прието за безспорно  установено е наличието на виновно поведение на съдията, изразяващо се в системно (по 8 граждански дела) неспазване на срока (забавяне от 1 месец до 8 месеца), предвиден в чл. 62, ал. 7 ЗКИ, с което и неоправдано е забавил производствата по същите - дисциплинарни нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. Отчетено е също, че начинът, по който е регламентирано производството по чл. 62, ал. 7 ЗКИ показва, че е налице изключително завишено изискване за бързина. В тази връзка забавяния с месеци не могат да се приемат за пренебрежимо малки. В мотивите на решението на СК на ВСС е посочено, че голямата натовареност на съдиите в СРС е отчетена и при организацията на работата, като този вид дела им се разпределят единствено по време на дежурство. Наред с това, СК на ВСС е приела за  законосъобразни изводите на дисциплинарнонаказващият орган, че данните за натовареността на съдията не сочат за наличие на обективна невъзможност за изпълнение на възложената работа. В тази връзка е посочено, че в конкретния случай забавянето се дължи на организационен пропуск, както е посочено и от дисциплинарно привлеченото лице в приложените към преписката писмени обяснения.
СК на ВСС е приела, че наложеното дисциплинарно наказание в конкретния случай е в съответствие с изискванията на чл. 309 ЗСВ, като са съобразени тежестта на нарушенията, формата на вината и обстоятелствата, че се касае за изготвяне на съдебни актове по граждански дела, образувани по искания с неотложен характер, от друга страна е отчетена голямата натовареност на съдиите в СРС, както и конкретната висока степен на натовареността на съдията. 
Решението на СК на ВСС за потвърждаване на наложеното дисциплинарно наказание не е оспорено пред ВАС. 

- С решение на СК на ВСС по протокол № 13/24.04.2018г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със Заповед № РД-93/22.12.2017 г. на председателя на Районен съд - Козлодуй дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в Районен съд гр. Козлодуй, за извършено нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, изразяващо се в допуснато нарушение на принципа за безпристрастност - т. 2.1 и принципа за вежливост - т. 4.2 КЕПБМ, с което е накърнила престижа на съдебната власт. 
СК на ВСС е приела, че издадената заповед е незаконосъобразна, поради немотивираност, при липса на доказана съставомерност на деянията по посочените правни квалификации, без детайлизиране на поведението и анализиране на същото в контекста на елементите на отговорността в рамките на правните квалификации на нарушенията, а именно:
- в заповедта, с която е образувано дисциплинарното производство срещу съдията, като единствено основание е посочено решение от 11.12.2017 г. на КПЕ при Окръжен съд - Враца. Липсва изложение на фактическите обстоятелства, за които се твърди, че съставляват дисциплинарно нарушение, ясно формулирано и разбираемо посочване на основанието, поради които се претендира ангажиране на дисциплинарната отговорност на съдията. Посочено е, че този подход е в нарушение на установените правила и законови разпоредби относно изискуемите предпоставки за образуване на дисциплинарно производство и неговия предмет;
- в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание не са описани фактите и обстоятелствата във връзка с извършеното дисциплинарно нарушение и доказателствата, които го установяват. Административният ръководител се е позовал единствено на решение на КПЕ при Окръжен съд - Враца, която е сформирана в нарушение на императивната разпоредба на чл. 39б, ал. 2, изр. второ ЗСВ;
- в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, председателят на Районен съд - Козлодуй не е изложил самостоятелни мотиви относно основанията за реализиране на дисциплинарната отговорност на съдията, а именно доказано дисциплинарно нарушение, обусловено от установено деяние - действие или бездействие, обективно несъответстващо между правно дължимото и фактически осъщественото поведение; вредоносен резултат; причинна връзка между деянието и резултата; притовоправоност на деянието от обективна страна и вина на дееца от субективна страна.
По тези съображения СК на ВСС е приела, че е налице съществено нарушение на административнопроизводствените правила, което е основание за отмяна на наложеното със нея дисциплинарно наказание.
Решението не е оспорено пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 20/19.06.2018 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със Заповед № 21/08.05.2018 г. на председателя на Районен съд гр. Ловеч дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в Районен съд гр. Ловеч, за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони за изписване на съдебните актове по свършените (обявени за решаване) наказателни и административнонаказателни дела в периода 01.09.2016 г.- 01.03.2018 г. 
СК на ВСС е приела за безспорно установено виновното поведение на съдията, изразяващо се в системно (по 98 дела) неспазване на сроковете (забавяне от 1 до 3 месеца и над 3 месеца), предвидени в НПК - дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ. Посочено е че не са налице обективни причини за допуснатото забавяне, като данните за натовареността на съдията не разкриват такава натовареност, която да води до обективна невъзможност за изпълнение на възложената работа. Наред с това, не се констатира и наличието на дела с голяма фактическа и правна сложност, с изключение на едно дело, по което е обявена присъда на 01.11.2017 г. и към момента на издаване на заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, не са изготвените мотивите към нея.  Отчетено е и обстоятелството, че съгласно приложената към преписката справка за ползвания отпуск за периода месец октомври 2016 до месец ноември 2017 г. съдията не е ползвала продължителен платен отпуск за гледане на роднина, нито е била в отпуск по болест. При тези данни, СК на ВСС е приела за обосновани изводите на председателя на РС-Ловеч, че допуснатото забавяне се дължи на липса на добра организация на работата. Прието е, че дисциплинарното наказание е определено в съответствие с изискванията на чл. 309 ЗСВ, като са съобразени големия броя на делата, по които е допуснато забавяне при изготвяне на съдебните актове и мотивите към тях, продължителността на допуснатото забавяне, липсата на обективни причини, довели до невъзможност за спазване на процесуалните срокове с оглед служебната ангажираност на съдията, както и няколкократно предоставената й възможност и обърнато внимание за изпълнение на служебните й задължения в разумен срок. Решението не е оспорено пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 30/11.10.2018 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със Заповед № РД-11-208/04.06.2018 г. на председателя на Районен съд гр. Габрово дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в Районен съд гр. Габрово, за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2, пр. 1-во  ЗСВ - действие, с което неоправдано е забавил производството по гр. дело № ...../2016 г. -по описа на РС-Габрово.
Административният ръководител на Районен съд – Габрово, в качеството си на дисциплинарнонаказващ орган е приел, че отвеждането на съдията от разглеждане на делото е в разрез с предпоставките, установени в процесуалния закон, тъй като от указаното в чл. 22, ал. 2 ГПК може да се заключи, че нормата на чл. 22, ал. 1, т . 6 ГПК задължително предпоставя искане за отвод, направено от страна по делото въз основа на конкретно изложени обстоятелства, пораждащи основателно съмнение в безпристрастието на съда, за разлика от останалите уредени в чл. 22, ал. 1, т. 1-5 ГПК хипотези, при които същият е задължен да се отведе сам от разглеждането му дори при липса на изрично искане в тази насока. В заповедта за налагане на дисциплинарно наказание е прието, че вследствие на извършеното действие от страна на съдията, неоправдано е забавено производството по делото поради разпределянето му на друг съдия-докладчик, който от своя страна е задължен да извърши повторна преценка на въпросите, имащи значение за редовността и допустимостта на предявения иск с оглед предприемането на необходимите процесуални действия. Отбелязано е, че това действие е създало допълнителни и ненужни пречки за приключване на делото в разумен срок, тъй като е станало причина за неоснователно удължаване на вече изминалия значителен период от време, през който не са предприети действия за разглеждането му в открито заседание съобразно предвидената в закона процедура. Нарушението е квалифицирано като дисциплинарно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2, пр. 1-во ЗСВ  и с оглед тежестта му и останалите релевантни обстоятелства по чл. 309 ЗСВ, председателят на РС-Габрово е наложил дисциплинарно наказание „забележка” на съдията.
За да отмени наложеното със заповедта дисциплинарно наказание, СК на ВСС е приела, че за реализиране на дисциплинарна отговорност е необходимо виновно извършване на правонарушение, което не съответства на дължимото по закон поведение на съдията. Дисциплинарно нарушение по смисъла чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ  е всяко виновно действие или бездействие, което неоправдано забавя производството. Прието е, че изводите за допуснато дисциплинарно нарушение, квалифицирано по чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ, преценено във връзка с чл. 307, ал. 2 от същия закон, а именно, че отвеждането на съдията от разглеждане на гр. дело № ..../2016 г. по описа на РС-Габрово е довело до неоправдано забавяне на производството по делото, не съответстват на приложимите правни норми. В тази връзка е посочено, че действащият Закон за съдебната власт не съдържа легално определение на понятието "неоправдано забавяне на производството", като семантичното, систематично и логично тълкуване на посочените правни норми налага да се приеме, че под това понятие се имат предвид случаите на развитие на производството, което надвишава разумните срокове за провеждането и/или приключването му и което се дължи на процесуални или фактически действия или бездействие на съдията, правно необосновани от гледна точка на приложимия процесуален закон.
Посочено е, че в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание „забележка“ не се съдържат доводи в този смисъл, нито са наведени факти, които да обосновават подобен извод. Напротив, в мотивите на заповедта изрично е посочено, че несвоевременното насрочване на гр. дело № ......../2016 г. за разглеждане в открито съдебно заседание от датата на образуването му - 19.06.2016 г., до датата на постановяване на определението за отвод - 02.03.2018 г., се дължи на обективни обстоятелства, произтичащи от развилите се съдебни производства във връзка с редовността на постъпилата искова молба и допустимостта на предявената искова претенция, както и във връзка с обезпечаването на съответния иск, както и че тези действия не представляват виновно поведение /действия или бездействия/ на съдията, които да са довели до неоправдано забавяне на производството по делото. Предвид изложеното е направен извод за несъставомерност на твърдяното нарушение, защото действието или бездействието на привлечения към дисциплинарна отговорност съдия следва да бъдат в кумулативна даденост с "неоправданото забавяне" на производството.
Наред с това, прието за неправилно е посоченото в обсъжданата заповед, че съдия може да се отведе /да се отстрани/ от разглеждане на делото на основание чл. 22, ал. 1, т. 6 ГПК само при направено искане за отвод от страните, за разлика от случаите по чл. 22, ал. 1, т. 1-5 ГПК. В тази връзка е посочено, че такова разграничение не е направено в процесуалния закон, нито е прието в съдебната практика. Както в хипотезите по т. т. 1-5 на чл. 22, ал. 1 ГПК, така и в случаите по т. 6, съдията може да се отведе след като му е поискан отвод или при самоотвод. Разпоредбата на чл. 22, ал. 2 ГПК не въвежда подобно разграничение, с нея се създава задължение за съдията да мотивира отказа да се отведе в хипотезата на чл. 22, ал. 1, т. 6 ГПК, след като му е поискан, но не изключва възможността съдията да се самоотведе.
СК на ВСС е приела, че по преписката липсват данни, сочещи на недобросъвестно или неправомерно поведение на съдията във връзка с постановеното от него определение № 1201/02.03.2018 г., с което на основание чл. 22, ал. 1, т. 6 ГПК се е отвел от разглеждането на делото.  В тази връзка е отбелязано, че при промяна на докладчика /и/или на членовете на съдебния състав/ по граждански дела делото продължава, като извършените до този момент процесуални действия на съда и страните запазват действието си и не следва да бъдат повтаряни. Отделно от това, към датата на образуване на дисциплинарното производство - 12.03.2018 г., тоест 10 дни след постановяване на определението за отвод на съдията, очевидно не е било настъпило забавяне на производството, което да е в резултат на отвода, а изводите на административния ръководител за наличие на дисциплинарно нарушение почиват на предположение /за бъдещо забавяне на производството/.
Посочено е, че в случая ненасрочването на гр. дело № ...../2016 г. за разглеждане в открито съдебно заседание през периода от датата на образуването му - 19.06.2016 г., до постановяване на определението за отвод - 02.03.2018 г., се дължи на развилите се съдебни производства във връзка с редовността на постъпилата искова молба и допустимостта на предявената искова претенция, както и произнасяне по искане за обезпечение, а не на виновни действия на съдията, които да са довели до неоправдано забавяне на производството по делото. 
Предвид изложеното СК на ВСС е приела, че с поведението си съдията не е осъществил състава на дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ и незаконосъобразно му е наложено дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 от ЗСВ - „забележка“, поради което същото е отменено.
 Решението не е оспорено пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 30/11.10.2018 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със Заповед № АЗ-41/06.04.2017 г. на председателя на АССГ дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в АССГ. Заповедта за налагане на дисциплинарно наказание е издадена във връзка с препоръки, съдържащи се в Акт на ИВСС за резултати от проверка по спазването на сроковете по чл. 172, ал. 1, чл. 221 АПК и чл. 13 ГПК за постановяване на решения от съдията, с оглед установени нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. С решение на СК на ВСС по протокол № 34/12.09.2017 г. не е потвърдено наложеното със заповед № А3-41/06.04.2017 г. дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ „забележка“ на съдия в АССГ и преписката е върната на административния ръководител на АССГ за преценка относно издаването на заповед за „обръщане на внимание“. 
С решение № 2752/01.03.2018 г. по адм. дело № 11977/2017 г. на тричленен състав на ВАС, е отменено решението на СК на ВСС. Съдът е приел, че не са изложени ясни и конкретни мотиви при приемане на решението от СК на ВСС, а съдържащите се в протокола изказвания на членовете на колективния орган не сочат конкретни факти и не навеждат доводи, опровергаващи обстоятелствата, мотивирали издаването на заповедта и предложението на КДДИВСС-СК. Не са обсъдени и подробните данни, съдържащи се в акта на ИВСС и в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание. В заключение, съдът е приел, че решенията на колективния орган са издадени в нарушение на процесуалното изискване за мотивира и в противоречие с материалния закон, поради което подлежат на отмяна. Преписката е върната на СК на ВСС за ново произнасяне по същество. 
С решение № 9953/19.07.2018 г. по адм. дело № 6144/2018 г. по описа на ВАС, петчленен състав, е потвърдено решението на тричленния състав на ВАС. Касационният петчленен състав е приел, че в конкретния случай изказванията на членовете при обсъждане на заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, не могат да послужат за мотиви на приетото решението, тъй като те съдържат конкретни съображения само относно качеството на работа на съдията, а изказванията относно натовареността са общи и не са обсъдени данните по преписката относно това каква част от съдебните актове са постановени извън разумния срок и конкретния размер на просрочието. Неизлагането на фактически и правни съображения относно наложеното от административния ръководител наказание прави невъзможна преценката на материалната законосъобразност на взетото решение. 
След връщане на преписката с решение по протокол № 30/11.10.2018 г. на СК на ВСС е потвърдено наложеното със заповедта на административния ръководител на АССГ дисциплинарно наказание „забележка“. Решението не е обжалвано пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 31/23.10.2018 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със Заповед № АС-185/13.06.2018 г. на председателя на Софийски районен съд дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в СРС, за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони и действие или бездействие, което неоправдано забавя производството. 
Дисциплинарното производство е образувано във връзка с доклади от зам. председателя на СРС и ръководител на ІІ Гражданско отделение, съдържащи констатации за допуснати нарушения от съдията по организацията на работа по 6 (шест) броя граждански дела, а именно неадминистриране на текущия доклад по тях. Дисциплинарнонаказващият орган е приел, че е налице виновно неизпълнение на служебните задължения, доколкото в хода на образуваното дисциплинарно производство не са събрани доказателства, които да водят до извод за наличие на обективна невъзможност за спазване нормите на чл. 210, т. 1 ЗСВ и процесуалните закони. В заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, е посочено, че административният ръководител е предприел необходимите действи в кръга на правомощията си, съдията да реши проблема с бавното правораздаване, но те не са дали резултат. След анализ на установените факти и другите обстоятелства от значение за определяне на дисциплинарното наказание, дисциплинарнонаказващият орган е наложил най-лекото от предвидените в чл. 308, ал. 1 ЗСВ дисциплинарно наказание. В заповедта за налагане на дисциплинарното наказание е посочено, че същото е определено в съответствие с изискванията на чл. 309 ЗСВ, като са съобразени наличното заболяване хипертония на съдията и условията на работа - натовареност и тежест на делата от материята на ІІ ГО в СРС и обстоятелството, че след образуването на дисциплинарното производство усилията на съдията са дали резултат, като висящността на исковите дела на състава е намаляла.
С решение на СК на ВСС по протокол № 31/23.10.2018 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със заповедта дисциплинарно наказание. СК на ВСС е приела, че допуснатите забави по 6 броя граждански дела не могат да се определят като съществени, с изключение на едно дело, по което забавянето е 1 година и шест месеца, но същото не представлява системно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ. Съобразена е и практиката на СК на ВСС по дисциплинарни производство, образувани срещу съдии в СРС за идентични нарушения, като е прието, че в конкретния случай наложеното наказание се явява несъразмерно тежко. В тази връзка е посочено, че с оглед практиката на СК на ВСС този вид наказание е определяно в случаите, когато се касае за забавяне по голям брой дела, с голяма продължителност и при съобразяване с голямата натовареност на съдиите в СРС.
Решението не е оспорено пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 36/20.11.2018г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със Заповед № 246/11.05.2018 г. на председателя Районен съд- гр. Враца дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в Районен съд – Враца, за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ - действия и бездействия, с които неоправдано е забавила производствата по три наказателни дела.
СК на ВСС е приела, че формалното неспазване на процесуалния срок не може да бъде основание за ангажиране на дисциплинарна отговорност във всеки един случай на допуснато забавяне при изготвяне на съдебни актове, а е необходимо да се отчетат редица обстоятелства, като продължителност на забавянето, причини за допускането му, общата натовареност на съдебния орган и индивидуалната натовареност на конкретния магистрат, фактическата и правна сложност на делото, както и такива, които стоят извън субективната воля и възможности, като здравословни, семейни и други причини. В тази връзка е посочено, че в конкретния случай от данните по дисциплинарната преписка се установява, че през процесния период съдията е работила при действителна натовареност около и над средната за съда, независимо от обстоятелството, че същата е била с намалена натовареност. Наред с това, освен задълженията й за разглеждане и решаване на разпределените й дела, през процесния период съдията е изпълнявала функциите на административен ръководител на РС-Враца, заместник на административния ръководител на РС-Враца и е била командирована в ОС-Враца за период повече от 8 месеца, което е довело до обективна натовареност в дейността й като съдия и административен ръководител. На следващо място делата, по които е допуснато забавяне от страна на съдията се характеризират с правна и фактическа сложност, което също е допринесло за констатирания неприемлив резултат от гледна точка на срочност на правосъдието. Поради това СК на ВСС е приела, че не е налице субективната страна на фактическия състав на дисциплинарното нарушение, така като е дефинирано в чл. 307, ал. 2 ЗСВ. Прието е, че налагането на каквото и да било дисциплинарно наказание няма да изиграе превъзпитателната си роля, както и да породи ефекта на генералната и специалната превенция. На първо място, защото неизпълнението на служебните задължения не е резултат от небрежно и безотговорно отношение към работата и на следващо и във връзка с първото - наложеното дисциплинарно наказание не би могло да промени мотивацията на съдията, защото причината за забавата не се корени в липса на отговорност и нежелание да се положат усилия да изпълнява ефективно работата си. 
Решението не е оспорено пред ВАС.

 	 - С решение на СК на ВСС по протокол № 17/28.05.2019 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със заповед № 8/04.01.2019 г. на административния ръководител на Окръжен съд - Стара Загора наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ- „забележка“, на съдия в Окръжен съд - Стара Загора,  за допуснато нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ - неоправдано забавяне на производството по НОХД № ....../2013 г. по описа на ОС-Стара Загора, поради неспазване на сроковете за изготвяне на мотивите към постановената присъда.
	В заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, председателят на ОС-Стара Загора е приел, че съдията виновно не е изпълнила служебните си задължения, като не е спазила нарежданията по заповед № 113/07.02.2018 г. и заповед № 404/14.05.2018 г. за спазване на срокове за изготвяне на мотиви към постановена присъда по НОХД № ...../2013 г. по описа на ОС-Стара Загора, което неоправдано е забавило производството по делото в един продължителен период от време. Посочено е, че присъдата по НОХД № ....../2013 г. по описа на ОС-Стара Загора, е обявена на 05.07.2017 г., като въпреки изричните указания на административния ръководител на ОС-Стара Загора, дадени с горепосочените заповеди към 20.11.2018 г., мотивите не са изготвени, което бездействие от страна на съдията-докладчик неоправдано е забавило производството по делото в продължителен период от време (1 година и 4 месеца). Обсъдена е натовареността на съдията, като дисциплинарнонаказващият орган е приел, че през относимия период натовареността на съдията не е била по-висока от тази на останалите съдии в ОС-Стара Загора, нито е налице такава натовареност, която да обуславя невъзможност за изготвяне на мотивите към присъдата по делото. Отбелязано е, че с цел да бъде преодоляно изоставането в сроковете при изписване и предаване на съдебните актове от страна на съдията със заповед № 51/19.01.2017 г. на административния ръководител й е обърнато внимание по реда на чл. 327, ал. 1 ЗСВ.
	КДДВИВСС-СК е разгледала заповедта за налагане на дисциплинарното наказание и приложената преписка по издаването й, като за пълното и всестранно изясняване на казуса е изискана и представена информация за фактическата и правна сложност на делата, описани в заповеди № 113/07.02.2018 г. и № 404/14.05.2018 г. на председателя на ОС-Стара Загора, както и справка за ползвания платен годишен отпуск и отпуск по болест от съдията. При извършване на преценка за допустимостта на образуваното дисциплинарно производство, Комисията е приела, че за част от периода на допуснатото бездействие е преклудирана възможността за ангажиране на дисциплинарна отговорност, поради изтичане на 6-месечния срок, считано от откриване на нарушение. В тази връзка е посочено, че бездействието (забавата при изготвяне на мотивите към присъдата) на съдията по НОХД № ...../2013 г., продължило до 07.02.2018 г. е открито на посочената дата, когато председателят на ОС - Стара Загора е издал заповед № 113/07.02.2018 г., с която е указал на съдията в срок до 28.02.2018 г. да предприеме необходимите мерки с оглед приключване на делото. От посочената дата е започнал да тече шестмесечният срок за образуване на дисциплинарно производство, който е изтекъл съответно на 07.08.2018 г. по отношение на допуснатото бездействие до 07.02.2018 г. След тази дата обаче бездействието по делото е продължило. Същото фигурира в Заповед № 404/14.05.2018 г. на административния ръководител на ОС-Стара Загора, с която отново е указано на съдията да изготви мотивите към постановената присъда по НОХД № ...../2013 г., както и в Справка от 20.11.2018 г., изготвена от съдебен секретар до председателя на ОС-Стара Загора. Съобразена е разпоредбата на чл. 310, ал. 5, т. 1 ЗСВ, съгласно която сроковете по ал.1 не текат през времето през което лицето е в законоустановен отпуск, като с оглед данните за ползвания от съдията отпуск за периода 14.05.2018 г. до 20.11.2018 г. е прието, че в рамките на законоустановения шестмесечен срок с разпореждането от 20.11.2018 г. е образувано дисциплинарно производство за допуснатото бездействие от съдията по НОХД № ..../2013 г. в периода 07.02.2018 г. до 20.11.2018 г. Считано от посочената дата забавянето е с продължителност 9 месеца и 13 дни.
	С решение по протокол № 14/22.04.2019 г. на КДДВИВСС-СК е направено предложение до СК на ВСС, да отмени наложеното дисциплинарно наказание, като са изложени мотиви, че в конкретния случай отчитайки правната и фактическа сложност на делото, обстоятелството, че е налице забавяне при изготвянето на мотивите към постановена присъда по едно дело, съпоставено с общия брой свършени дела, периода на допуснатото забавяне, с оглед разпоредбата на чл. 310, ал. 1 ЗСВ, поведението на съдията, липсват основания за ангажиране на дисциплинарната отговорност.
	Предложението на Комисията е разгледано на заседание на СК на ВСС, проведено на 14.05.2019 г., като е взето решение да се изиска информация относно изписването на мотивите по делото. С писмо от 20.05.2019 г. административният ръководител на Окръжен съд – Стара Загора е предоставил исканата информация, като е посочил, че не са налични мотивите по делото.
	С решение на СК на ВСС по протокол № 17/28.05.2019 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със заповедта  на административния ръководител на Окръжен съд - Стара Загора наказание. При проведеното обсъждане са изложени съображения, че наказанието следва да бъде потвърдено, предвид неколкократно предоставяните от административния ръководител на Окръжен съд – Стара Загора възможности на съдията да изготви мотивите към постановената присъда, както и информацията, съдържаща се в писмото от 20.05.2019 г., че независимо от наложеното през м. януари 2019 г. дисциплинарно наказание към датата на разглеждане на заповедта на заседанието на СК на ВСС на 28.05.2019 г. мотивите все още не са изготвени и предадени. Прието е, че допуснатото забавяне е съществено, а поради обстоятелството, че за част от периода е преклудирана възможността за ангажиране на дисциплинарна отговорност, налагането на най-лекото дисциплинарно наказание се явява съответно на тежестта на извършеното нарушение.
 	Решението не е оспорено пред ВАС.
	- С решение на съдийската колегия на ВСС по протокол № 42/17.12.2019 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със Заповед № АС-101/07.03.2019 г. на административния ръководител на Софийска районен съд дисциплинарно наказание по чл. 308, ал.1, т.1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в СРС, за допуснати дисциплинарни нарушения съгласно чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. 
	СК на ВСС е приела за осъществен съставът от обективна и субективна страна на дисциплинарните нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони и действие или бездействие, което неоправдано забавя производството. Приета за безспорно установена забавата в изготвяне на мотиви по 256 дела за времето от 03.06. до 03.12. 2018 г. и тя е реализирана в резултат на виновно неизпълнение от страна на дисциплинарно привлечения съдия. Посочено е, че забавите са системни, защото са реализирани непрекъснато в шестмесечен период от време, а с бездействието по изготвянето на мотивите по обявените  за решаване по 256 дела, неоправдано е забавено производството по тези дела. Прието е, че липсват причини от здравословно естество или поради свръх натовареност на съдията спрямо останалите съдии в Наказателно отделение на СРС, които биха довели до изводи за пречки, изключващи виното бездействие при изпълнението на задълженията за спазване на сроковете предвидени в НПК.	
	Решението на СК на ВСС е оспорено пред ВАС. С решение № 12875/20.10.2020 г. по адм. дело № 5040/2020 г. на ВАС, шесто отделение, е отхвърлена жалбата против решението на СК на ВСС. За да постанови този резултат, тричленният състав на ВАС е приел, че дисциплинарното нарушение е безспорно установено, както и субективният момент на виновното поведение на съдията при извършването му. ВАС е приел, че установената натовареност не е прекомерна, а около средния размер на коефициентите за натовареност, съгласно СИНС. Наред с това, е посочено, че 237 от общо 256 дела са от административно-наказателен характер и не предполагат значителна фактическа и правна сложност при решаването им. Посочено е, че от представените доказателства се установява, че през процесния период съдията е ползвала отпуск в размер на 37 календарни дни, от които 20 календарни дни отпуск по болест, което обстоятелство не води до извод за наличие на претендираната от нея обективна невъзможност за изпълнение на служебните задължения в установените срокове. При тези данни, съдът е направил извод, че липсват изключващи вината обстоятелства. Посочва се, че за осъществяването на фактическия състав на дисциплинарното нарушение е достатъчно, че е извършено виновно, като конкретната формата на вината има значение за вида на наказанието. На следващо място е отчетено и обстоятелството, че съгласно представената от СРС информация, през релевантния период съдията не е била ангажирана с друга професионална дейност извън разглеждане и решаване на делата. Съдът е приел, че именно с оглед мотивите на акта и вида на наказанието, са взети предвид цялостното поведение на съдията и начина на изпълнение на правомощията му, в т.ч. коефициента на натовареност за 2018 г., комплексните оценки от атестиране, и фактът, че след налагане на наказанието съдията значително е подобрила срочността при изпълнението на служебните си задължения. 
	С решение на ВАС, петчленен състав, по адм. дело № 318/2021 г. е оставено в сила решението на тричленния състав. Съдът приема за неоснователни доводите, че административният акт не отговаря на целта на закона, тъй като с решение на СК на ВСС по протокол № 37/12.11.2019 г., т. 17.2, на основание чл. 165, ал. 1, т. 2 ЗСВ, съдията е освободена от заеманата длъжност „съдия“ в СРС, считано от 03.02.2020 г., а с решение по протокол № 42/17.12.2019 г. на СК на ВСС е потвърдено наложеното й със заповед № АС-101/07.03.2019 г. на административния ръководител на СРС дисциплинарно наказание по чл.308, ал.1, т.1 ЗСВ - „забележка“. Посочва, че към момента на налагане на наказанието дисциплинарно привлеченото лице е била действащ съдия и наложеното дисциплинарно наказание, което съгласно закона е изпълнено предварително, е имало за ефект изписване на съдебните актове преди напускане от съдията на съдебната система, както и санкционен ефект.

	- С решение на СК на ВСС по протокол № 24/07.07.2020 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със заповед № 130/18.05.2020 г. на административния ръководител на Районен съд- Елхово наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ - „забележка“, на съдия в Районен съд- Елхово, за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ - системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони за изготвяне на съдебните актове. 
	В заповедта за налагане на дисциплинарно наказание, председателят на Районен съд - Елхово е приел, че съдията виновно не е изпълнила служебните си задължения, като не е спазила установените в процесуалните закони (чл. 235, ал. 5 ГПК, чл. 308 НПК, вр. чл. 84 от Закона за административните нарушения и наказания) инструктивни срокове за изготвянето на съдебните актове - решения и мотиви. 
	СК на ВСС е приела, че в конкретния случай просрочието не може да бъде прието за значително, което да е довело до накърняване на принципа за своевременността на съдебната защита с оглед ефективното ползване от нея за реализиране правата на страните, т.е. не се констатира засягане правата на страните по забавените дела. В голяма част от случаите се касае за забавяне в написването на крайни съдебни актове с продължителност от 14 дни до 1 месец и 20 дни. Само по две дела е установено по-голямо просрочие: от 3 месеца и 2 месеца и 15 дни, като за тези две дела са налице данни, че са с правна и фактическа сложност (прието и от административния ръководител в издадената заповед за налагане на дисциплинарно наказание). Отбелязано е, че неправилно в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание е изчислена продължителността на забавянето по отношение на делата, по които са предадени съдебните актове след образуване на дисциплинарното производство, като срокът на забава е посочен към датата на изготвяне на съдебния акт, а не към датата на образуване на производството. На следващо място е посочено, че от съществено значение за извършването на преценка за наличието на нарушение е необходимо да се изследва не само фактическата и правна сложност на делата, по които съдебните актове са постановени извън процесуалните срокове, за които е посочено, че са с ниска такава. СК на ВСС е приела, че в конкретния случай не е направен анализ на вида и тежестта на делата, които са разпределени и разгледани от съдията през проверявания период, съответно на делата по които се е произнесла в срок, тъй като в съвкупност образуват персоналната натовареност на съдията и обуславят дефинирането на понятието за разумен срок във всеки конкретен случай. В тази връзка е посочено, че административният ръководител е следвало да отчете и обстоятелството, че съдията е разгледала и свършила дела от всички видове родово подсъдни на районните съдилища - граждански и наказателни, което поради липса на специализация усложнява правораздавателната дейност. СК на ВСС е приела, че организацията на работата на съдията е свързана с разпределение на необходимото време за изпълнение на всички служебни задължения, които произтичат от заеманата длъжност, което включва проверка, обсъждане и произнасяне по текущия доклад, подготовка и провеждане на съдебни заседания, проверка на протоколи от съдебни заседания, изготвяне на съдебни актове в закрити заседания, изготвяне на съдебни актове по делата, които са обявени за решаване от открити заседания, изготвяне на мотиви по наказателни дела, по които са обявени присъди, осъществяване на всички дейности по дежурства по граждански и наказателни дела и т.н. От всички тези дейности, които са включени в преките служебни задължения на съдията, в случая е констатирана забава само при изготвянето на окончателните съдебни актове. СК на ВСС е приела, че не са налице основания за ангажиране на дисциплинарната отговорност доколкото в конкретния случай е констатирано забавяне при изготвяне на съдебните актове, което не може да се приеме за значително, и с оглед броя на разпределените и свършени от съдията, както и липсата на твърдения и доказателства за наличие на пропуски в организацията на работата на съдията при изпълнение на всички служебни задължения, включително и тези, които не са свързани с регулярната й дейност (участие в състави на различни комисии, възложено с изрични заповеди на административния ръководител). В тази връзка е посочено, че за периода от 01.01.2019 г. до 08.03.2019 г. съдията е ползвала отпуск поради временна неработоспособност - общо 47 календарни дни, което обстоятелство е относимо към работоспособността и концентрацията на съдията, а оттам и за просрочието при написване на съдебните актове. Взети са предвид усилията на съдията за преодоляване на допусната забава при изписване на съдебните актове, като съгласно представената по преписката допълнителна информация от административния ръководител на Районен съд-Елхово, поради обстоятелството, че съдията не е изготвила съдебните актове по възложените й дела, същата не е подавала молба за ползване на платен годишен отпуск през 2019 г., с изключение на времето от 30.08.2019 г. - 03.09.2019 г., което не обуславя извод за проявена небрежност, нежелание и липса на добра организация за изпълнение на служебните задължения. Решението на СК на ВСС не е оспорено пред ВАС.

	- С решение на СК на ВСС по протокол № 43/08.12.2020 г., на основание чл.314, ал.4 ЗСВ, е отменено наложеното със заповед № 95/14.10.2020 г. на административния ръководител на АСНС дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ- „забележка“, на съдия в АСНС, за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 пр. 3 ЗСВ – нарушение на правилата по точка 4 от Раздел ІІ от Кодекса за етично поведение на българските магистрати. 
	При преценка законосъобразността на издадената заповед за налагане на дисциплинарно наказание, СК на ВСС е приела, че заповедта не е обоснована от фактическа и правна страна. Посочено е, че в конкретния случай, в издадената заповед за налагане на дисциплинарно наказание не е посочено въз основа на какви доказателства и доказателствени средства е установена възприетата от дисциплинарнонаказващия орган фактическа обстановка, а същевременно в мотивите на заповедта за налагане на дисциплинарно наказание се съдържа само кратко изложение на фактическата обстановка, така както е била посочена в подадената до административния ръководител на АСНС Докладна с вх. № вх. № 2403/27.07.2020 г. от В.В. - заместник председател на АСНС. Не са обсъдени представените обяснения и направените възражения от дисциплинарно привлеченото лице, доколкото описаната в тях фактическа обстановка, съществено се различава от приетата за установена от административния ръководител. Не е извършена и преценка за отражението им върху фактическата обстановка и направените изводи за констатираното виновно поведение, квалифицирано от административния ръководител като дисциплинарно нарушение. Тези възражения не са коментирани в обстоятелствената част на заповедта, като е направен извод, че не са изследвани в пълнота обстоятелствата, при които е извършено приетото за установено нарушение, както и поведението на участвалите лица, включително и на дисциплинарно привлечената съдия. 
	СК на ВСС е приела, че дисциплинарнонаказващият орган е обосновал извод, че посочените в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание деяния съставляват особено неприемливо нарушение на принципите за вежливост и толерантност, залегнали в КЕПБМ, без да е посочил конкретно кое правило и/или правила са нарушени, без да е извършен анализ на цялото поведение на съдията, съдържанието на проведения разговор между участниците, включително и поведението на съдия В., както и обстоятелствата, при които са извършени тези деяния. Отделно от изложеното, административният ръководител не е обсъдил, нито е установил наличието на вина и тежест на нарушението, което е една от задължителните предпоставки за издаване на заповедта за налагане на дисциплинарно наказание. Наред с изложеното, съгласно разпоредбата на чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ, за да е налице основание за налагане на дисциплинарно наказание на привлечения към дисциплинарна отговорност магистрат по смисъла на този текст освен нарушаване на КЕПБМ, следва да е накърнен и престижа на съдебната власт, като елемент от фактическия състав на нарушението. СК на ВСС е приела, че в конкретния случай по преписката липсват данни, а и не се твърди, че с действията си съдията е накърнила престижа на съдебната власт. СК на ВСС е приела за недоказано извършването от страна на съдията на дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3, предл. трето ЗСВ. 	Решението не е оспорено пред ВАС.
- С решение на СК на ВСС по протокол № 31/31.08.2021 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със заповед № РД-07-210/08.07.2021 г. на административния ръководител на Районен съд – Гоце Делчев дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на съдия в Районен съд – Гоце Делчев, за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в действие или бездействие, което неоправдано е забавило производството по конкретно описани в заповедта дела - дисциплинарно нарушение по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ. 
СК на ВСС е приела, че заповедта за налагане на дисциплинарно наказание е издадена при съществени нарушения на административнопроизводствените правила и в противоречие с материалния закон и неговата цел. При преценка на допустимостта на образуваното дисциплинарно производство, СК на ВСС е приела, че е игнорирана правната норма на чл. 310, ал. 1 ЗСВ, предписваща че дисциплинарното производство се образува със заповед, съответно с решение, на наказващия орган в срок до 6 месеца от откриването, но не по-късно от три години от извършване на нарушението. В тази връзка е посочено, че за част от периода на допуснатото бездействие от страна на съдията е преклудирана възможността за ангажиране на дисциплинарна отговорност, с оглед предписаното в чл. 310, ал. 3, изр. първо ЗСВ, което обстоятелство не е отчетено от дисциплинарнонаказващият орган. Наред с това, неправилно е изчислена и продължителността на забавянето по отношение на делата, предмет на дисциплинарното производство, като срокът на забава е посочен към датата на налагане на дисциплинарното наказание, а не към датата на образуване на дисциплинарното производство. 
На следващо място, СК на ВСС е приела, че е налице и разлика между фактическия състав на нарушението - този формулиран при образуване на дисциплинарното производство и по който са били поискани обясненията на привлечения към дисциплинарна отговорност съдия и този, по който е наложено дисциплинарното наказание. Посочено е, че допуснатото несъответствие е съществено нарушение на административнопроизводствените правила и е основание за отмяна на дисциплинарно наказващия акт като незаконосъобразен (чл. 313, ал. 2 ЗСВ). Дисциплинарното производство е образувано за едно нарушение (системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони), а съдията е наказан за друго (действие или бездействие, което неоправдано забавя производството), без предоставена възможност за упражняване право на защита.
Освен това СК на ВСС е приела, че липсват и мотиви към издадената Заповед № РД - 07-210/08.07.2021 г. на административния ръководител на Районен съд - Гоце Делчев. Посочено е, че в нормата на чл. 35 АПК законодателят е предвидил административният орган да издаде акта си, след като се изяснят фактите и обстоятелствата от значение за предмета на дисциплинарното производство. СК на ВСС е приела, че в конкретния случай посочената процесуална норма е нарушена. В тази връзка е посочено, че не е направен анализ на вида и тежестта на делата, които са разпределени и разгледани от съдията през проверявания период, съответно на делата, по които се е произнесъл в срок, тъй като в съвкупност образуват персоналната натовареност на съдията и обуславят дефинирането на понятието за разумен срок във всеки конкретен случай. Отбелязано е, че административният ръководител не е отчел и обстоятелство, че съгласно справките за натовареността на съдиите в Районен съд - Гоце Делчев съгласно СИНС за 2019 г. и 2020 г. натовареността на дисциплинарно привлечения съдия по всички групи в съда е по-висока от средната за съда. СК на ВСС е приела, че въпреки че е посочен фактът, че съдията е ползвал отпуск поради временна неработоспособност изричното му обсъждане, както и неговата връзка с визирания период на осъществените нарушения също не се констатира. Последният извод е относим и към здравословното състояние на съдията. Не е извършена проверка по всяко едно от делата, предмет на дисциплинарното производство, дали от допуснатото „бездействие“ е последвало неоправдано забавяне на производството в контекста на тяхната правна и фактическа сложност, и на личната натовареност на съдията. Дисциплинарното наказание трябва да е насочено към мобилизиране на магистрата, постигане на по-висока ефективност в работата му и превантивен ефект. За да бъдат постигнати тези цели наказанието трябва да се налага само след пълен и обстоен анализ на всички релевантни за казуса факти и обстоятелства, което административният ръководител е пренебрегнал.
Решението не е оспорено пред ВАС.
- С решение на СК на ВСС по протокол № 39/09.11.2021 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е потвърдено наложеното със заповед № 582/21.09.2021 г. на и.ф. административен ръководител на Окръжен съд – Враца дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. ЗСВ – „забележка“, на съдия в Окръжен съд – Враца, за виновно неизпълнение на служебните задължения, изразяващо се в системно неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони, и за бездействие, което неоправдано е забавило съдебното производство- дисциплинарни нарушения по смисъла на чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. 
СК на ВСС е приела, че от анализа на фактическите данни, съдържащи се в събраните доказателства, следва извод, че е осъществен съставът от обективна и субективна страна на дисциплинарните нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. Безспорно е установено виновното поведение на съдията, изразяващо се в системно (по 10 дела) неспазване на сроковете, предвидени в процесуалните закони - дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 1 ЗСВ, както и в непредприемане на процесуални действия по насрочване и движение на 12 бр. дела, с което неоправдано е забавил производството по тях - дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 2 ЗСВ. Прието е, че данните за натовареността на съдията не разкриват такава натовареност, която да води до обективна невъзможност за изпълнение на възложената работа. В тази връзка е посочено, че натовареността на съдията е приблизително еднаква с тази на останалите съдии в Окръжен съд - Враца, които разглеждат граждански и търговски дела. Наред с това, е посочено, че съгласно приложената към преписката справка за ползвания отпуск за периода 01.06.2020 г. - 21.09.2021 г. съдията не е ползвал продължителен платен отпуск, нито е бил в отпуск по болест. При тези данни, СК на ВСС е приела за обоснован извода на дисциплинарнонаказващия орган, че липсват причини от здравословно естество или поради прекомерна натовареност на съдията спрямо останалите съдии в Окръжен съд - Враца, които да обусловят извод за наличие на обстоятелства, изключващи виновното бездействие при изпълнение на служебните задължения. Прието е, че дисциплинарното наказание е определено в съответствие с изискванията на чл. 309, ал. 1 и 2 ЗСВ, като са съобразени продължителността на допуснатото забавяне при изготвяне на съдебните актове, продължителния период на бездействие по посочените дела, липсата на обективни причини, довели до невъзможност за спазване на процесуалните срокове с оглед служебната ангажираност на съдията, както и няколкократно предоставената му възможност за преодоляване на допуснатите забавяния и обърнато внимание за изпълнение на служебните задължения в разумен срок.	Решението не е оспорено пред ВАС.

- С решение на СК на ВСС по протокол № 42/23.11.2021 г., на основание чл. 314, ал. 4 ЗСВ, е отменено наложеното със заповед № 956/04.10.2021 г. на председателя на ВКС дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1, т. 1 ЗСВ – „забележка“, на административен ръководител на АСНС, за допуснато дисциплинарно нарушение по чл. 307, ал. 3, т. 3 ЗСВ - действие, с което се накърнява престижа на съдебната власт.
 При преценка на допустимостта на производството СК на ВСС е приела, че заповедта е издадена от некомпетентен административен орган, извън предвидената за него в закона материална компетентност и следва да бъде отменена. Посочено е, че съгласно разпоредбата на чл. 311, т. 3 ЗСВ налагането на дисциплинарно наказание на административен ръководител или негов заместник, независимо от неговия вид, е единствено от компетентността на съответната колегия на ВСС. Прието е, че образуваното дисциплинарно производство по реда на чл. 314, ал. 1 ЗСВ срещу съдия, заемащ длъжността административен ръководител на АСНС, е недопустимо. В тази връзка е посочено, че съдията заема длъжността административен ръководител на АСНС, както към датата на образуване на дисциплинарно производство, така и към датата на налагане на дисциплинарното наказание, поради което компетентен орган, който може да образува дисциплинарно производство при надлежно сезиране с предложение от орган по чл. 312, ал. 1 ЗСВ и да се произнесе по направено искане за налагане на дисциплинарно наказание по чл. 308, ал. 1 ЗСВ е СК на ВСС.
Решението е влязло в сила. 

ИЗВОДИ: 

•	В повечето случаи административните ръководители налагат дисциплинарни наказания за нарушения по чл. 307, ал. 3, т. 1 и 2 ЗСВ. Прави впечатление обстоятелството, че от постъпилите общо 14 (четиринадесет) заповеди по чл. 314, ал. 1 ЗСВ, 8 (осем) са отменени, като само 6 (шест) са приети за законосъобразни и съответно е потвърдено наложеното дисциплинарно наказание. Основанията за отмяна най-често са свързани с допуснати съществени нарушения на адиминистративнопроизводствените правила. Най-често допусканото нарушение се изразява в наличие на несъответствие от фактическа и/или правна страна на нарушението така както е формулирано в заповедта за образуване на дисциплинарно производство и за което са били поискани обясненията на привлечения към дисциплинарна отговорност магистрат от една страна, а от друга –нарушението, описано от фактическа и/или правна страна в заповедта за налагане на дисциплинарно наказание. Това несъответствие представлява нарушение на чл. 313, ал. 2 ЗСВ и винаги е основание за отмяна – когато привлеченото към дисциплинарна отговорност лице не е било изслушано или не са били искани писмените му обяснения, съдът отменя наложеното дисциплинарно наказание, без да разглежда делото по същество, освен ако лицето е отказало да даде обяснения или да бъде изслушано. Друго често допускано нарушение е неизясняване на всички релевантни факти и обстоятелства, необсъждане на обясненията на привлечения към дисциплинарна отговорност съдия и несъбиране на доказателства относно обстоятелствата по чл. 309, ал. 1 и 2 ЗСВ.