РЕПУБЛИКА БЪЛГАРИЯ
В И С Ш    С Ъ Д Е Б Е Н    С Ъ В Е Т

П Р О Т О К О Л

Среща-семинар по режима на ЗПУКИ, 
организиран от Комисията по предотвратяване и установяване на конфликт на интереси и взаимодействие с Инспектората към ВСС 
и Комисията за предотвратяване и установяване 
на конфликт на интереси,
проведен на 10 ноември 2014 г.

Днес, 10.11.2014 г. /понеделник/ от 14.00 часа в сградата на Съдебна палата - гр. Велико Търново се проведе среща-семинар по режима на ЗПУКИ, организиран от Комисията по предотвратяване и установяване на конфликт на интереси и взаимодействие с Инспектората към ВСС и Комисията за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси.

На срещата-семинар присъстваха:

Незабравка Стоева – член на ВСС и председател на КПУКИВИВСС;
Галина Карагьозова – член на ВСС и член на КПУКИВИВСС,
Калин Калпакчиев- член на ВСС и член на КПУКИВИВСС, 
Галя Георгиева – член на ВСС;
Николай Николов – и.д.председател на КПУКИ;
Катя Станева – член на КПУКИ;
Паскал Бояджийски - член на КПУКИ.

	Откриване. 

Незабравка Стоева:
Уважаеми колеги, бих искала да открия днешния семинар като изразя благодарността си към на г-жа Попова, в качеството й на председател на Апелативен съд гр. Велико Търново, за нейното любезно съдействие да бъде организирано и проведено настоящото мероприятие на територията на гр. Велико Търново. 
Темите, които предварително обявихме и по които ще вземем отношение днес са свързани с проблеми по ЗПУКИ, отводите и самоотводите на магистратите по ГПК, АПК и НПК.
Благодаря на всички колеги, които се отзоваха на поканата. Това мероприятие правим в изпълнение на Годишната програма на КПУКИВИВСС и  в изпълнение на Програмата на ВСС, съвместно с Комисията за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси. В срещата участие ще вземат и колегите от КПУКИ. 

	Първият панел е способи за предотвратяване конфликт на интереси и съотношение на отвода по ЗПУКИ и режима на отвода по ГПК, НПК и АПК. Актуални проблеми. Дотолкова, доколкото ние - КПУКИВИВСС към ВСС заедно с КПУКИ, вече имаме някакъв опит. Подобен семинар беше проведен и с участието на административните ръководители на съдилищата в апелативен район София, Пловдив.
	
	Аз няма да съм толкова обстоятелствена, колкото в предишните семинари. Ще давам думата повече на колегите от Комисията за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси да изложат своята теза. 

	Една от целите пред комисията е колегите магистрати да изразят своите мнения и становища във връзка с възникналите въпроси при обсъждането на първата тема (Пенел І) в днешната работна среща. Другата цел ще бъде обсъждането във втората тема(Пенел ІІ)  на задължението, което магистратите имат по ЗПУКИ. 

	Предлагам да започнем по първата тема. 

	Пенел І. Способи за предотвратяване на конфликт на интереси. Съотношение между отвода по чл.19 от Закона за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси /ЗПУКИ/ и режима на отвода по ГПК, НПК и АПК. Актуални въпроси на приложението на ЗПУКИ. 

Г-жа Незабравка Стоева
Бих искала да кажа основни неща. Законът за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси създава един общ режим за всички публични длъжности, без да държи сметка за функцията и за конкретната работа на магистратите. Вие самите знаете, че Вашата активност във връзка с подаването на декларациите вече е друга. Имаме нов режим по публикуването на декларациите. Налице е създаден нов регистър за декларациите по конфликт на интереси. Трябва да отчетем и доброто взаимодействие с колегите и цялата Комисия по предотвратяване и установяване на конфликт на интереси. Макар и трудно, работим и с неправителствените организации. 
Вероятно, през изминалата година, сте проследили нашия голям спор по несъответствието на Закона за конфликт на интереси със Закона за защита на личните данни, когато Висшият съдебен съвет на основание едно решение на Комисията по защита на личните данни сменихме режима по публикуване на обстоятелствата в декларациите. След което, след реакция на неправителствените организации, ние минахме към друго споразумение и друг подход, като приехме, че след като магистратите са публични личности и са дали своето съгласие да са публични, това означава че всичко трябва да е много публично. Знаем и едно друго решение на Върховния административен съд, което излезе преди няколко седмици. В него се казва, че и трите имена на магистратите са лични данни и трябва да се бранят, и не трябва да се обявяват. Това е част от противоречието, с което започнах. 
Макар и да променихме режима и да постигнахме определено съгласие по режима на публикуване на декларациите една част от проблемите продължават да стоят. Трябва да си признаем, че доверието на обществото в съдебната система всеки следващ ден е по-ниско и стига до абсолютно нулев процент, което, отново подчертавам, смятам че е незаслужено по отношение на колегите магистрати. Когато се говори за това нарушено обществено доверие или за липса на доверие към съдебната система малко или много се включва явлението конфликт на интереси. 
Кога има конфликт на интереси и кога няма конфликт на интереси – очевидно ще даваме отговор на всеки конкретен случай, макар самият закон да се е опитал да направи легално определение на това понятие конфликт на интереси. Аз казвам, че съдебната система отдавна работи и има своите лостове и механизми за това да има един независим, безпристрастен процес и изначално това състояние „конфликт на интереси” да е отстранено. Това се случва още с процесуалните ни закони, с основанията за отвод, които са в ГПК, основанията за отвод, които са в НПК, субсидиарно – АПК и ГПК. Основанията за отвод и в трите процесуални закона могат да бъдат систематизирани в три основни групи. Първата група – това са роднинските връзки. Втората група – това са основанията при евентуално повторно разглеждане на производство или когато магистратът е изразил своето отношение по предмета на спора или делото. И третата голяма група – това са други основания, които създават съмнения относно безпристрастното разглеждане на делото. Тук, групите роднински връзки на НПК е малко по-подробен. В обяснението си кога следва да се прави отвода отива далеч над списъка на свързаните лица, които са в § 1, т. 1 от Закона за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси. Така че понятието „конфликт на интереси” е едно от първите задължения на магистратите. 
Като правни последици, в случай на неизпълнение на първата група (за роднинските връзки) имаме и съответната санкция, макар това да не подлежи на самостоятелен контрол, ще бъде в абсолютно процесуално нарушение, което ще бъде евентуално основание било по ГПК, АПК или НПК като съществено процесуално нарушение по реда на въззивното или на касационното производство, основание за отмяната. И тук, в тази група основания, проблеми няма. Във всички останали случаи – по отношение на втората група – отново няма. Проблемът е в третата група основания – други обстоятелства, които създават съмнения относно безпристрастното и справедливо разглеждане на един процес. Доброто, при моя личен анализ на практиката, която има е, че няма решение в което колега магистрат да е разглеждал дело на свой близък роднина и това да бъде отменително основание. 
В третата група основания имаме проблеми. Те са в няколко насоки. Първо – това не може в никакъв случай да бъде основание по отмяната. Подлежи на общ контрол заедно с постановения акт в производствата. Единствената възможност, в случай че се докаже нарушение в тази хипотеза на основания, ако не са минали сроковете за дисциплинарна отговорност, би могла да бъде основание за ангажиране на дисциплинарна отговорност на магистрата. В тази група основания има проблеми дотолкова, доколкото вие сами знаете и по-голямата част от Вас са изпратили вече своите анализи на отводите, които са направени в органите на съдебна власт. Това е по инициатива и на Комисията, и на колегите от Инспектората към Висшия съдебен съвет, основателни или неоснователни са отводите. За двата апелативни района – едно неокончателно сравнение, анализ, прави впечатление че сякаш повече са отводите по гражданските и търговските дела и по-малко отводите по наказателните дела. По-голям е броя на тези отводи по граждански и по търговски дела, като няма да скрия, че в една част отводите са немотивирани. Имаме анализи и справки, в които има отвод без мотиви. НПК прави задължението отводът да бъде мотивиран. Изрична подобна процесуална норма за гражданско-процесуалния кодекс нямаме, но това не освобождава магистрата в случай на отвод, този отвод да бъде мотивиран. Има една практика – отводите се правят на един лист. Това са случаите, в които било колеги адвокати, било страни казват – правим отвод на всички съдии от района или от съответния районен или окръжен съд. Тук имаме една проверка по едно дело на Върховен административен съд. Подобен отвод може да направи колега магистрат, който е избран за съдия-докладчик по преписката или по делото на случайния принцип по чл. 9. И едва след него в мотивиран отвод може следващият колега, който евентуално системата ще покаже като съдия-докладчик. В едно подобно производство на Върховен административен съд, на един лист колегите са написали, че се отвеждат, е върнал и е казал, че това не са надлежно направени отводи, обратно към органа на съдебна власт. Няма да соча имена и органи на съдебна власт, защото смисъла на днешния семинар не е да се линчуваме. Не е да се назидаваме или някой да менторства, а да си кажем проблемите, които ги има, така че в един друг етап една част от тези проблеми наистина да бъдат преодоляни. Върховен касационен съд има едно доста назидателно решение за направени отводи в един окръжен съд, в който казва: „Отводите са немотивирани” и „отводите са лекомислени”. По този начин се нарушава правото на бърз и справедлив процес за другата страна и се позволява на страна, която прави подобни възражения по отвеждането на всички магистрати едва ли не да си избере удобен за нея съд. Разбира се, Висшият съдебен съвет ще продължи да анализира отводите и самоотводите. Ние сме наясно, че много далеч с отводите няма как да стигнем, защото все пак това е свързано с дълбокото вътрешно убеждение на всички колеги, свързано е с независимостта, с правото на лична преценка. Разбира се, обаче, тези права в никакъв случай не следва да натежават и в тази връзка аз мисля, че в тази връзка и вие като административни ръководители ще вземете отношение, така че да няма лекомислени отводи, отводи които да забавят било граждански, било наказателен процес. Няма смисъл да си повтаряме, че много пъти един забавен процес върши много повече работа, отколкото друга всякаква защита. Имаме подобни случаи. Затова и първата част от темата е свързана с отводите и с основанията за конфликт на интереси. 
Това, което искам да кажа и за което може би в хода на дискусията ще стане дума е, че този закон за магистратите като че ли извежда (при положение че имаме подобно задължение в процесуалните закони) в едно типично и малко натежаващо административно задължение, което е свързано с тежка санкция. Недекларирането, само по себе си, довежда до наказание от 1 000 до 3 000 лева. За миналата година, по последна информация която колегите от Комисията ни подадоха, имаме осем наказателни постановления на колеги от цялата страна, които в една голяма част са във висящност (в процедура по обжалване). Точно за това, че не са декларирали в много краткия 7-дневен срок задълженията си към кредитни институции. Основно това е неспазването и административната санкция, заради която е ангажирана тази отговорност на магистратите. Ще чакаме произнасяне по тези наказателни постановления. Но, едно от противоречията е в това, че Върховния административен съд в едно друго свое решение казва, че недекларирането или непосочването в този голям списък на лицата по §  1 не е административно нарушение, т.е. посочването на свързаните лица пряко зависи от субективната преценка на декларатора. От една страна – добре. Това е много чудесно. Но, от друга страна, при положение че имаш син адвокат и не си го посочил и си магистрат, няма нужда отново да си казваме, че подобно непосочване е на практика отново административно нарушение. И според мен, даже в определени случаи, непосочването на определени лица – физически или юридически – в декларацията е по-тежко нарушение от неспазването на самия 7-дневен срок. 
И последното нещо, което отново казвам, че самия закон се изнася само в едно неспазване на срок, в едно стеснено административно нарушение, което като последица нито го установява, нито го предотвратява този конфликт на интереси. Не „удря” целите. Оттам като не „удря” целите, не носи и други резултати. 
По отношение на декларирането – ние декларираме пред Сметна палата абсолютно всички обстоятелства, които се декларират. Всяка година до 30 април. На практика една голяма част от декларацията по т. 2 на чл. 12 е повторение на обстоятелствата, които са по Закона за публичност на имуществото на публичните лица. 
Не на последно място – в тази част относно несъвместимостта – когато колегата магистрат встъпва в длъжност, той попълва декларация. Несъвместимостта като състояние е различно от състоянието на явлението „конфликт на интереси”. Ние правим декларацията по чл. 195, когато става дума за несъвместимост. И на практика едните задължения, които ги имаме по специалните закони се повтарят в този Закон за конфликт на интереси. 
И завършвам – а в същото време конфликт на интереси в съдебната система, трябва да си кажем, има. В едно последно решение от месец май 2014 година Върховен административен съд отива доста далеч. И това решение е много различно. То не търси облагата. Той казва: „Щом имаме опасност от това да се създаде съмнение около крайния резултат на едно производство, по издаване на акт и т.н., е достатъчно”. В този ред на мисли, смятам че Законът за конфликт на интереси трябва да се прилага. И сега ще цитирам само няколко случая. Не можем да си позволим колега административен ръководител да има жена, с която живее на съпружески начала и да е съдебен деловодител. Г-н Николов и г-н Бояджийски ще кажат, че нямаме конфликт на интереси. Имаме решения. Но имаме неспазване на трудовото законодателство. Субсидиарно за подобни случаи. ЗСВ казва, че за подобни случаи се прилага КТ. А, в чл. 107а на КТ имаме изрична забрана. Не може да бъде назначаван по трудов договор лице, което е в роднински връзки. Имаме и практика. Аз Ви казах, че самата аз съм объркана. Толкова много са противоречията. Другият случай е за административен секретар и съдия-докладчик. Имаме едно решение в която и комисията, и Върховен административен съд казва, че има конфликт на интереси, защото сестрата е участвала в атестирането на сестра си. Получила е ранг. Имаме и облагата тук. Така че има много ситуации, за които понякога не съвсем незаслужено застава и тази оценка, че има конфликт на интереси. 
Аз предлагам да дадем думата на г-н Бояджийски, за да каже конкуренцията между основанията за отвод и Закона за конфликт на интереси и след това да дискутираме темата.
Давам думата на г-н Бояджийски.

Г-н Паскал Бояджийски: Благодаря Ви! Това е поредният семинар, който правим с Висшия съдебен съвет. Преди да започнем да говорим за отвода и за основанията за отвод по Закона за конфликт на интереси, бих искал да се върна на противоречията, за които спомена г-жа Стоева. Аз бих казал двузначно, нееднозначно разбиране на закона. Аз също съм се питал от къде се поражда, защото вече го прилагаме близо три години и половина и мисля че има едно несъответствие между целите на закона и записа в него.
Един пример ще Ви дам, който може да касае всички нас – института на самоотвода, но тогава, когато има налице съмнение за това дали има конфликт на интереси. Идеята е, когато се съмняваш, че има конфликт на интереси, да подадеш искане до комисията и тя да каже има ли конфликт на интереси, или няма, т.е. да подпише ли този документ или да не го подпише. Оказва се, обаче, че когато дойде при нас такова писмо ние не можем да процедираме по-натам с административното производство. Защото нашето решение за конфликт на интереси влече след себе си административно-наказателна отговорност. То се обжалва на първа инстанция пред Административен съд – София-град и на касационна инстанция пред Върховен административен съд. В крайна сметка ще се стигне до там, че ние ще се произнесем по едно бъдещо несигурно събитие, което не е настъпило. Вие не сте подписал съответния акт. Ще трябва да носите административно-наказателна отговорност за нещо, което не сте извършил. Ако целта на законодателя е била ние да кажем дали ще има конфликт на интереси, мисля че не е постигната в тази насока. Това, което каза г-жа Стоева за обхвата на закона и за това, че той не прави разлика между магистрати и други държавни служители, е така. Но, мисля че при един внимателен прочит на закона можем да се ориентираме, както магистрати, така и други категории служители, как да спазваме този закон. 
Дали конфликт на интереси в смисъла на Закона за конфликт на интереси има в съдебната система, това казват нашите решения до сега.  Няма. Но, все пак обществото и общественото е мнение е нещо, върху което не можем да влияем. Второ – аз разглеждам общественото мнение и самата тема за конфликт на интереси, ако си я представим като една торта, нашият закон е една частица от тази торта, т.е. само едно парче. Всичко друго е в представите на обществото, че е конфликт на интереси. Но, тъй като ние се стремим именно да установяваме административни нарушения, все пак не можем да гледаме разширително на съставите, които са посочени в закона и на нарушенията които има да се установяват. 
Дали има предпоставки за конфликт на интереси? Това мога да кажа, че е така. Има предпоставки за конфликт на интереси, тъй като имаме на първо място лица, които заемат публична длъжност. Това са ръководители на звена в съдебната система, магистрати и служители в съдилищата. Някои от тях (съдии, прокурори и следователи) могат да попаднат в две качества. Това е особеното за тях в съдебната система, че като административни ръководители вие сте и съдии. Режимът, който трябва да се прилага в работата като административен ръководител е различен от режима, който се прилага в работата като магистрат-съдия. 
Другата предпоставка за конфликт на интереси е дали има правомощия по служба. Имате и такива правомощия по служба, защото те са дадени в Конституцията на Република България, в Закона за съдебната власт и в съответните правилници за работа на съдебната система.
И на последно място – другата предпоставка за конфликт на интереси е да има частен интерес. Законът за конфликт на интереси описва явлението по начин подобен на престъплението. Дава общия състав по чл. 2 и особените състави са в Глава ІІ-ра на Закона за конфликт на интереси. Частният интерес трябва да води до облага за лице заемащо публични длъжности или за свързано с него лице. Така, както е дефинирал закона понятието „облага” обхваща почти всички действия, за които може да се сети човек, че могат да се направят от лице, заемащо публична длъжност, дори в повече.
Способите, които ни дава Закона, за да предотвратим конфликт на интереси, освен това прословуто искане да установим дали сме в конфликт на интереси, което ако не сме извършили деянието, води до прекратяване на производството, а пък ако сме го извършили – води до производство по установяване на тази грешка в една съдебна инстанция, след това в друга и след това евентуално административно наказание, което от гледна точка на оперативността на работа  за това дали мога да процедирам напред или не мога е неприложимо, тъй като едно производство трае поне две години.
Способите за предотвратяване на конфликт на интереси са – подаване на декларациите, за които обстойно говори г-жа Стоева – при назначаването на магистратите, при промяна на декларираните обстоятелства и при частен интерес, ако възникне в работата на магистрата, това е декларацията по т. 4. 
Вторият начин е неизпълнение на правомощията по служба. Или с отвод по чл. 19, ал. 1, който важи за магистратите административни ръководители, които трябва да вземат решение дали да подпишат договор за снабдяване на съда с определени материали, защото отсреща стои фирма на свързано лице, подобен вид. Вторият вид е отстраняване от органа по избора и назначаването, който въз основа на тази декларация, която ще подадете, трябва да прецени, че имате частен интерес и да Ви отстрани. 
Третият вид е искане за конфликт на интереси, на който обстойно се спрях. Моето мнение е, че е неработещо и не си заслужава труда въобще да се мисли от гледна точка на оперативност. Ако има съмнение дали едно действие ще породи конфликт на интереси, по-добре да се обсъди с висшестоящият орган или да не се предприема това действие, да се пристъпи към заместник, който да го извърши, отколкото да се тръгне по този ред, защото е доста дълъг. Разбира се, ако сте извършили действието, можете да подадете искане да се установи дали има конфликт на интереси по това действие. 
От всичките тези способи аз ще се спра на отвода по чл. 19 и чл. 20. Имате всички основания да го направите, защото са налице предпоставките за този отвод. Това са лицата, заемащи публични длъжности и наличие на частен интерес. Формата на отвода може да бъде писмена, устна или фактическо неизвършване на действието. Важното е да не настъпва промяна в правния мир. 
Другата форма на отвод по чл. 20, т.е. от висшестоящият орган, е с уведомяването му с декларация по чл. 12, т. 4. Това е същността на тази декларация. 
Няма да се спирам подробно на отводите по ГПК и НПК. Вие всичките ги знаете чудесно. По-скоро това, което искам да кажа е, че обхватът на тези отводи е от специален към общ. Специалните отводи са дадени в ГПК и в НПК, а общият отвод е в Закона за конфликт на интереси. До този извод можем да стигнем ако погледнем нормата на чл. 19, ал. 3 и чл. 20, ал. 3 от Закона за конфликт на интереси, които казват че ако има предвиден друг ред в специален закон се прилага другият ред, т.е. не се прави самоотвод по реда на ЗПУКИ, нито пък се предлага от органа по назначаване той да направи отвод. Другият ред, когато говорим за магистрати, го откриваме именно в тези два процесуални закона. Те действат от много по-отдавна, още преди да се заговори за Закон за конфликт на интереси през 2008 – 2009 година. Обществото е било сигурно в своите магистрати чрез тези норми, че те не допускат да има съмнение в тяхната безпристрастност. Важното тук, което може да е полезно за аудиторията, е това, че като административни ръководители отводите по ГПК и НПК не вършат работа. Трябва да се мине в частта на Закона за предотвратяване и установяване на конфликт на интереси и да се следва описаната процедура по подаване, известяване на органа по назначаване, че би имало конфликт, ако е извършено действието и разбира се – неизвършване на съответното действие. 
По отношение на целите – тя съвпада и на двата режима. Целта е да се даде сигурност на обществото, че лицето което ще реши даден въпрос е безпристрастно. Във вашия случай – че Вие като административни ръководители ще сте безпристрастни при решаването на въпроса.
Процедурата по отводите е такава, че може да се инициира от съдията по искане на страна от процесуалните закони, докато при Закона за конфликт на интереси инициатор е лицето, което заема публична длъжност, т.е. би трябвало административният ръководител да бъде инициатор на това производство. Решението, разбира се, се взема също от различни органи. Когато говорим за процесуалните закони решението се взима от самия състав, а по ЗПУКИ преценката е на лицето, заемащо публична длъжност и на висшестоящият орган. От това разделение, което направих между административни ръководители и магистрати, които решават дела е видно, че на първо място обхватът е различен и разбира се основанията на двата института са различни. Така че, когато говорим за отвод по чл. 19 и декларация по чл. 12, т. 4, която води към отвод от висшестоящ по чл. 20 може да бъде приложена само и единствено в полето на административните ръководители и на административното право, тъй като няма висшестоящ в съдебния състав, който да го отведе него и който да процедира по-натам производството.
Последиците съм посочил накратко – по ГПК и НПК, както каза и г-жа Стоева, може да доведе до незаконен състав по чл. 348, ал. 3, т. 3 от НПК, до съмнение в безпристрастността на съдията, евентуално до дисциплинарно наказание. Докато при ЗПУКИ, ако има конфликт на интереси, е административно наказание. Обръщам внимание на обстоятелството, че в Закона за съдебната власт липсва основание за освобождаване на съдия с влязъл в сила акт на Комисията за конфликт на интереси. По препратката на Конституцията на РБ, ако съдия бъде с установен конфликт на интереси въз основа на решението на Комисията, не може да бъде отстранен. Което идва още веднъж да покаже, че много трудно при решаване на делата, при тези преградни закони ГПК и НПК, може да се стигне до конфликт на интереси. Тъй като, когато решава делата, съдията не е сам. Има страни, които винаги ще бдят за това той да е безпристрастен. Знаят, запознати са със съответните връзки на съдията и както чухте досега има и неоснователни отводи само защото някой е казал, че някой е бил съученик с трети. 
Мисля, че обсъдихме актуалните въпроси. Именно – невъзможността за освобождаване на съдии при установен конфликт на интереси и защо не и чл. 134 от Конституцията на РБ, когато говорим за имунитет на народни представители, съдии и дори президента. Това е моята презентация. Благодаря Ви за вниманието!

	Г-жа Незабравка Стоева: Благодаря Ви, г-н Бояджийски! 
Нямам нищо против закона, но някои неща се налага да бъдат преосмислени.

Пенел ІІ. Режим на декларациите по Глава ІІІ от ЗПУКИ, задължени лица, срокове на подаване, изискване за публикация и съхранение. Особености на съдържанието на декларациите по чл.12, т.1-4 ЗПУКИ. Специфични хипотези.

Г-жа Незабравка Стоева: Колеги, започваме по втория панел. Г-н Николов ще докладва декларациите, декларирането, проблеми около декларирането. Давам му думата. Заповядайте, г-н Николов.

Г-н Николай Николов: Благодаря Ви, г-жо Стоева. Уважаема г-жо Стоева, уважаеми членове на Висшия съдебен съвет, уважаеми колеги, позволете ми да се обърна към Вас дотолкова, доколкото всички сме юристи. Хора, които и по професия, и по призвание са юристи и са призвани да отстояват справедливостта в България. 
Материята на декларациите по Закона за конфликт на интереси е интересна с това, първата нейна характеристика е тази, че засяга всички лица, заемащи публична длъжност по смисъла на Закона за конфликт на интереси (ЗКИ). Тяхната цифра е над 120 000 души. Толкова са задължените лица по ЗКИ. Разбира се, магистратите – съдиите, прокурорите и следователите са основна група от задължените лица по режима на ЗКИ.  Трябва да кажа, че още в началото, когато се структурира нашата комисия и когато се структурира сегашния състав на комисията към Висшия съдебен съвет ние срещнахме едно съвпадение в идеите си за това как да се прилага тази материя. Имам предвид идеите на двете комисии как да се прилага тази материя в частта за магистратите и за служителите в съдебната система, за които специално ще говорим след малко. Имаме едно общо разбиране относно това, че тогава когато закон формира задължения, налага задължения, трябва да бъдат създадени условия за тяхното спазване. Трябва да бъде разяснена съответната материя. Трябва да има информация. Трябва да има наслагване на практика, която периодично и актуално да бъде коментирана и развивана. От тази гледна точка тази идея на двете комисии от 2013 година да се проведат такъв тип обучения претърпя едно добро развитие. Сега, през месеците юни, септември и октомври 2014 година е важно, че ние за първи път коментираме въпросите както да не се допуска конфликт на интереси в съдебната система, както и по отношение на решима на декларациите. 
Вече казахме, че от 1 януари 2009 година до момента – това е периодът, в който действа Закона за конфликт на интереси в България – няма влязло в сила решение, изобщо постановено решение за установен конфликт на интереси по отношение на български магистрат. Обяснението на този факт е просто. Наистина, много отдавна в България действа системата на отвода, на самоотвода по отношение на българските магистрати. Като съсловие познаваме в най-голяма степен закона в сравнение с всички останали съсловия. Аз смятам, че това високо ниво трябва да се поддържа и впоследствие. Не така стоят нещата по отношение на съдебните служители. И веднага да се върна на темата за декларациите. Задължени да подават декларации и изобщо задължения имат по закона не само магистратите, но разбира се и съдебните служители, на които орган по назначаване е административния ръководител на съответният съдебен орган. Изключително широк кръг от лица. По единния класификатор за длъжностите, утвърден от Висшия съдебен съвет, това са съдебните статистици, съдебните деловодители. Всички тези лица, съобразно техните длъжностни характеристики имат позицията на лице по чл. 3, т. 25 от Закона за конфликт на интереси – лица, заемащи експертна длъжност в съдебен орган. Обобщението, което може да се направи още в началото на тази кратка презентация е, че ако Законът за конфликт на интереси действа и то успешно по отношение на магистратите и имаме много доказателства за това (на първо място – всички декларации на магистратите са публикувани на сайта на Висшия съдебен съвет, направен е нов регистър в това отношение, което отчитат и неправителствените организации, получаваме редовно, най-често с оглед на превенция сигнали от Висшия съдебен съвет по отношение на просрочени декларации, за щастие те стават все по–малко и по-малко с течение на времето, което означава, че се натрупва положителна практика в тази насока, имаме тази система от обучение, което правим в момента), не така стоят нещата по отношение на съдебните служители. Затова, молбата ни е, това което говорим тук по отношение на магистратите да се пренесе от Вас като административни ръководители и по отношение на съдебните служители. Така, например, добре е всичко това, което отчетох като резултат по отношение на магистратите, да стане факт и по отношение на служителите. Очакваме в кратко време всеки съдебен орган да има регистър на съдебните служители, които са подали декларации по Закона за конфликт на интереси, съгласно чл. 18. Декларациите на всички съдебни служители, които заемат експертна длъжност, да бъдат публикувани на сайта на съответния съд или прокуратура. Очакваме, също така, сигнали за просрочени декларации от страна на органите по назначаване, каквито са административните ръководители на съответните съдилища, съгласно чл. 18а, ал. 2 от Закона за конфликт на интереси, пак с фокус върху превенцията. И, разбира се, рисковите зони за допускане на конфликт на интереси по отношение на съдебни служители също е добре в перспектива да бъдат избягвани. 
Накратко за декларациите. Тяхната цел е ясна – прозрачност и превенция. Няма никакъв смисъл от декларация по Закона за конфликт на интереси, която е попълнена надлежно в срок и седи в нечия папка. Било във Висшия съдебен съвет, било в съответния съдебен орган по назначаването. Тези декларации трябва да бъдат публикувани, за да имат една допълнителна стойност пред гражданите, пред обществото, за това, че нито една от управленските системи в България, нито една от трите власти нямат какво да крият. Всички служители, при спазване на Закона за личните данни, са публикували на сайта на съответната институция съответните декларации. 
Целта на декларациите е донякъде да се упражнява и граждански контрол, идея която е прокарана в чл. 4 от Закона, за да може да се следи евентуално и за несъвместимост и т.н. Те са характерни за всяка национална уредба. Г-жа Стоева спомена интересния въпрос за съотношението между декларациите по Закона за конфликт на интереси и редица други закони. Например, по възражения за съставени актове за установяване на административни нарушения на магистрати много често сме срещали следния аргумент – подадохме декларации за публичност на имуществото на лицата, заемащи висши държавни длъжности, подадохме декларации по Закона за съдебната власт, когато бяхме кандидати за магистрати във връзка с несъвместимостта, какви са тези декларации които ни искате сега? Отговорът тук веднага е следния  и моля да си го изясним – засега единна декларация на всички факти, които един магистрат и изобщо един държавен служител трябва да подава не е разработена и не е предложена. Подаването на декларации по другите закони, включително цитираните два, както и Кодекса на труда, не изключва задължението за подаване на този тип декларации. Това са фактите към момента. Не се припокриват изцяло фактите, които се оповестяват в декларациите по чл. 12, ал. 2 с фактите от декларацията по Закона за публичност на имуществото на лицата, заемащи висши държавни длъжности. Има известно съвпадение във връзка с дялови участие в търговски дружества, дотолкова доколкото това е имущество и разбира се с кредитни задължения. Но, по редица други въпроси, има базисно разминаване. 
Целта на декларацията по чл. 12, т. 2 е да оповести факти от типа на сключени договори с лица, с които може да възникне конфликт на интереси, свързани лица, които да работят в съответната система, минало участие в сдружения с нестопанска цел, юридически лица и т.н. За период от една година от встъпване в длъжност от подаването на декларацията. По Закона за публичност на имуществото се оповестяват автомобили, банкови сметки, недвижимости, промяна в недвижимости и ред други факти, които намират място в декларацията по чл. 12, т. 2. Разбира се, надявам се да дойде време и да имаме единна декларация. Аз съм си поставил такава задача. Да се работи в България да има единна декларация, за да бъдат улеснени задължените лица по закона. Когато държавата създава правила, тя трябва да прави всичко възможно задължените лица да бъдат максимално улеснени, за да ги спазват. И гражданите, разбира се. На този етап положението в съдебната система е такова. Най-малко три отделни вида декларации за всеки новопостъпващ магистрат, на три различни места – пред постоянната комисия на Висшия съдебен съвет по Закона за конфликт на интереси, пред Сметната палата по Закона за публичност на имуществото на лицата и вероятно пред конкурсна комисия, която провежда конкурсна процедура по ЗСВ и т.н. 
Искам да акцентирам отново върху служителите. Това е много важен сегмент на съдебната система. Единственият установен случай на конфликт на интереси беше с атестационна процедура на близки роднини, които работят в рамките на един съд и единия участва в атестирането на другия, т.е. не в атестирането, той се беше отвел от тричленката, която трябва да проведе тази процедура в районния съд. Това беше на територията на този апелативен район. По-важното беше, че фактически беше предложил на административния ръководител на съответния съд съответното повишение на близкия роднина на база на атестацията, което води до реализирана облага – повишаване на заплатата, повишаване в ранг и т.н. 
Аз смятам, че е съвършено ясно пред кого си подават декларациите магистратите по Закона за конфликт на интереси. Повтарям обаче, че по отношение на лицата, които заемат публични длъжности и са експерти към съдебните органи, отговорният, който трябва да получи декларациите, който трябва да води регистъра, е съответният административен ръководител. Това е отговорното лице, което трябва да ги публикува при спазване на Закона за личните данни, съгласно член 17, ал. 2 от Закона за конфликт на интереси, на сайта на съответния съдебен орган.
За декларацията по т. 1 – тя цели оповестяване на факти, които представляват несъвместимост към момента на влизане в публичното пространство. По отношение на новоназначените магистрати тя се подава в 7-дневен срок от акта на встъпване в длъжност.  По отношение на новоназначените магистрати за тази декларация, която се подава в хода на процедурата по назначаване, изключително трудно може да възникне като проблем. Още повече, че редица от фактите, които са определени в правилата за несъвместимост, са определени по закон. По-важното е тук да подкрепя г-жа Стоева, че правилата за несъвместимост на съдебен служител са в Кодекса на труда, чл. 107. Важното тук е, че по отношение на новоназначени служители е, че след като те встъпят в длъжност оттогава започва да тече краткият преклузивен 7-дневен срок за подаване на точно тази декларация. Няма никакъв проблем той да отбележи, че е в несъвместимост. Че има факти, които съгласно ЗСВ, ако е магистрат и КТ, ако е експерт, водят до несъвместимост за него. Той трябва да го направи. Тогава обаче, за него съгласно чл. 13, ал. 2 от Закона за конфликт на интереси ще възникне задължението да направи зависещите от него действия да прекрати тази несъвместимост, което не е никак трудно. Достатъчно е в този едномесечен срок от датата на подаване на декларацията по т. 1 да предприеме необходимите действия (например – да си подаде оставката като управител или да са внесени документите в Търговския регистър, но не е необходимо процедурата по заличаване на този факт да е приключила). Това е нашата позиция, която ние като административен орган споделяме още от 2011 година. Трудно я разработихме, трудно я наложихме, но е достатъчно в 30-дневния срок да бъдат предприети действията от самото лице, което е в несъвместимост, които зависят от него, за да бъде прекратена. Това беше първото нещо. 
Второто нещо, което е по-интересно в конкретния случай, че веднага след като е предприел тези действия той е длъжен да подаде веднага декларация по чл. 12, т. 3, с която да оповести, че е предприел зависещото от него към декларацията по т. 1. Тя е за изменения на обстоятелства декларирани в т. 1 – за прекратяване на несъвместимостта. 
Големите въпроси възникват по декларацията по т. 2. Нейното съдържание е легално определено. Тя е част от закона. Вече имаме достатъчно наслагвания относно това какви са фактите, които се оповестяват в декларацията по т. 2. На няколко неща само искам да обърна внимание. Срокът тук е по-дълъг – едномесечен от встъпването в длъжност. Но по отношение на фактите, които се оповестяват при първоначалното й подаване и след това трябва да се коригира с декларацията по т. 2, въпросите са няколко. Естествено, за декларацията по т. 2, обстоятелствата по т. 1 – минало участие в юридически лица, по т. 1 и 2 не са проблемни. Проблемите са по т. 3 – задължения към кредитни и финансови институции на стойност над 5 000 лева. Това е основният проблем във връзка с работата на магистратите, както и на други лица, заемащи публични длъжности. Когато става дума за сума над 5 000 лева, като лихва и главница към кредитни или финансови институции, в това число на лизинг, също са факт, който попада в декларацията по т. 3 и подлежи на публикуване в 7-дневен срок, когато е подадена декларацията и в 7-дневен когато е новонастъпил факт. Когато е сключен договор за кредит на лизинг се подава декларация по чл. 12, т. 3 именно в 7-дневен срок от датата на сключване на съответния договор, а не от датата на усвояване на кредита. Това е началния момент на тази специфична особена хипотеза при ползване на кредит. 
В декларацията по т. 4 – честно казано, тук такива договори много трудно могат да възникнат. Най-често от нашата практика показва, че може да възникне по отношение на председатели на съдилища и административни ръководители на прокуратурата. Имали сме два-три сигнала относно договори на банки. Банки, в които си държат сметките съответните институции. Твърдението беше, че като е встъпил в длъжност съответният административен ръководител на съд или прокуратура, са преместени сметките на съответния съд в съответната банка и се ползва кредит при облекчени условия. Като пример за т. 4 може да се посочи също договор за кредит, като специфичен договор в тази част, когато става дума за административен ръководител. 
По отношение на свързаните лица – обстоятелството по т. 5 – няма нужда да се посочват всички роднини, абсолютно всички лица до първи братовчед, включително, съгласно § 1, т. 1, които са физически лица и са свързани лица със съответното лице. Няма нужда да се споменават ЕООД-та на съпруг, съпруга и т.н. Тук най-често става дума приоритетно за адвокати, лица упражняващи адвокатска професия и то на територията на съответния съдебен район, които са свързани лица по смисъла на § 1, т. 1, в смисъл - роднини. Това е основното обстоятелство, което е важно по т. 5. Интересното е, че има много интересно развитие във връзка с изменението на това обстоятелство. Очевидно системата вече успява да идентифицира упражняването на адвокатска професия от близък роднина по смисъла на §1, т. 1 първо като фактор за конфликт на интереси и много често забелязвам, че колеги магистрати когато имат вписан роднина адвокат пускат декларацията по чл. 12, т. 3, за да отразят този факт. Тук срокът е 7-дневен от датата на вписването, т.е. от момента от който той може да упражнява адвокатски права. 

Въпрос
Какъв би бил общественият интерес, т.е. общоприетия благороден обществен интерес, да се заяви чий съпруг/съпруга е адвокат при положение, че е ясно, че магистрата няма как да гледа дело, по което процесуалният представител е съпруга му?

Г-н Николай Николов: Вероятно това е основание за последващ отвод. Предпоставка да бъде фактическото основание за последващ отвод и да се даде някаква допълнителна гласност на този факт.
Декларацията по т. 3, както декларациите по т. 1 и по т. 2, също е в писмена форма. Тя се подава пред същите органи. Чрез нея се отразяват промени в обстоятелствата в предходните две декларации по т. 1 и по т. 2. Декларацията по т. 3 е в свободен текст. Подава се в 7-дневен срок от настъпване на промяната.
Декларацията по чл. 12, т. 4 е много интересна. Дискутирали сме дали трябва да е в писмена или в устна форма. Преобладава мнението, че трябва да е в писмена. Тя пак е в свободен текст. Тези декларации по т. 1, т. 3 и т. 4, които не са легално утвърдени, примерен вариант има на сайта на нашата институция. Бихте могли да ги ползвате, ако желаете. Декларацията по чл. 12, т. 4 е във връзка с оповестяване на факт, който води до частен интерес по конкретен повод. Може съответният факт да не е отбелязан в първоначалната декларация по т. 2. Може да е нововъзникнал. Но смисълът на тази декларация е същия – да се оповести факт, който служи като фактическо основание за самоотвода впоследствие. Бих искал да посоча примери или някаква бегла квалификация в системата на съдебната власт какво значи „частен интерес”, например за магистрат. Последното решение на нашата комисия касае също съдия от района на Велико Търново, което мисля, че все още не е публикувано на сайта. Примерът е следния – теглене на банков кредит. Това вече е често срещано основание за конфликт на интереси, но беше в много интересна посока. Магистратът разглежда конкретното гражданско дело, произнася се с някакво решение, страната по делото не е особено удовлетворена от това съдебно решение и намерила на база на другите декларации, че съпругът на магистрата теглил кредит от някаква банка. Ответна страна по иска на съответния гражданин е, разбира се, друга банка. И намерили, че и двете банки участват в Асоциацията на банките в България. Естествено, ние в решението си не открихме конфликт на интереси и го прекратихме. Но, искам да кажа, имаме и други примери – за сигнали за конфликт на интереси и тази тенденция започва да ескалира. 
Втори вариант за частен интерес по конкретен повод – тогава, когато в разглеждане на самото наказателно дело на друга фаза се явява близък роднина. Имали сме и такъв случай, при който приехме решение за неустановяване на конфликт на интереси. Фактически, в първоинстанционния съд делото се гледа от съдия и негов роднина възходящ от първа степен по права линия – т.е. майка му е прокурорът, който се явява във въззивната инстанция като ответник по депозираната въззивна жалба срещу това съдебно решение и като ответник в процеса заявява, че жалбата е неоснователна. В този случай конкретно ние намерихме, че липсва релевантен частен интерес за свързаното лице, т.е. за първоинстанционния съдия – син, дотолкова доколкото нямаше никакви преки доказателства за близко участие в атестационна процедура или прочее, на основата на които да се направи извод, че съдебното му решение от въззивната инстанция е потвърдено и това кореспондира с негов частен интерес, който да води до облага.
И третата рискова зона за конфликт на интереси по отношение на магистрат е участието по дела на адвокати. Това също е отработено в системата, включително от Върховен административен съд, когато съпруг на съдия от Върховен административен съд е участвал в разглеждането на делото на по-долна инстанция, това е основание за отвод. При адвокатите са по-сложни нещата, с оглед потенциална възможност за конфликт на интереси. Вече споменах, че частният интерес във връзка със служители в съдебната система възниква най-често с атестационни процедури. Във връзка с административните ръководители поставих въпроса за това, че често работодателите търсят нова банка, в която да се депозират държавните такси на съответните институции. 
В заключение – декларацията по чл. 12, т. 4 дали ще бъде подадена или няма да бъде подадена е въпрос на субективна преценка на съответното задължено лице. То трябва да прецени какви правомощия упражнява и как те кореспондират на конкретен частен интерес – негов или на свързано с него лице, за да я депозира или да не я депозира. Тя се депозира преди или по време на изпълнение на задълженията. Така казва чл. 16 от Закона. 
За задължението на водене на регистри вече споменах в самото начало на разговора. Трябва да кажа, че неподаването на декларации в срок не е конфликт на интереси и дори да беше предвидено в Закона за съдебната власт, че на магистрати, по отношение на които има влязло в сила решение за конфликт на интереси, се прекратяват пълномощията, така както е вписано за кметове, съветници и т.н., в този случай нямаше да имаме конфликт на интереси, защото имаме обичайно, елементарно административно нарушение – неподаване на декларация. Санкциите са високи. Минимумът е 1 000 лева. От началото на годината сме постановили 86 наказателни постановления за неподадени в срок декларации. 
Другото, което трябва да кажа – по един частен случай на прокуратурата. Разбира се, режимът за установяване на това административно нарушение, съгласно чл. 43 от Закона за конфликт на интереси е общия режим по Закона за административните нарушения и наказания. Действа се по сигнал за неподадена декларация, който може да бъде подаден от всеки. Но органът по назначаване, когато има данни за неподадена декларация по Закона за конфликт на интереси, действа в ситуация на обвързана компетентност и е длъжен да подаде съответния сигнал. Той не може да избира какво да прави. Докато гражданите могат да преценяват дали да го направят или не. Установява се по реда на Закона за административните нарушения и наказания. Трябва да кажа, че това е по отношение на декларациите по чл. 12, т. 1 и т. 3, защото неподаването на декларация за частен интерес по конкретен повод се установява с решение на Комисията. То е във връзка с установен конфликт на интереси, т.е. във връзка с конкретна ситуация за конфликт на интереси. Там глобата е по-голяма. Минимумът за неподадена декларация по чл. 12, т. 4 е 7 000 лева. Докато минимумът за установен конфликт на интереси е 5 000 лева. Такава диспропорция е възприел българския законодател. Според нас тя не е редна. Ще настояваме активно за намаляване на глобите както за неподадена декларация за частен интерес по конкретен повод, която безспорно е най-обществено опасната, така и за другите декларации по т. 1, т. 2 и т. 3. Този минимум трябва да бъде намален впоследствие. 
Бих искал да отбележа нещо във връзка с начина на подаване на декларациите. Възприели сме като практика по повод най-вече на една заповед на г-н Борис Велчев от м. Декември 2008 г. в системата на прокуратурата. Във връзка с тази декларация по висящи административни преписки, ако тя все още има някакво остатъчно действие, ние сме възприели, че тогава, когато съответният прокурор си е подал декларацията не пред надлежния орган, т.е. не пред ВСС, а пред съответния административен ръководител (ако има доказателства, че я е подал в 7-дневен срок, по т. 1, в седмодневен по чл. 12, т. 3, и в 30-дневен по чл.  12, т. 2 за новопостъпили), макар и подадена пред ненадлежния орган, приемаме че в този случай тези декларации са в срок. 
Надявам се да сме били полезни! На Ваше разположение сме за да задавате въпроси.
Въпроси/дискусия:

Г-жа Галина Карагьозова
Аз ще си позволя да Ви задам един въпрос, като предварително правя уговорката, че той не е мой. Много сме упреквани в писмото на г-н Георги Милков, че не изискваме при промяна в заеманата длъжност в съдебната система да се подава нова декларация и особено когато става дума за избор на административен ръководител. Как смятате Вие?

Г-н Николай Николов
Чл. 14, ал. 3 по отношение на декларациите по чл. 12, т. 2 е изключително категоричен. Той дава възможност „при промяна на заеманата длъжност от лице, което остава като задължено лице по чл. 3, не се подава декларацията по ал. 1”. Защо го е направил това законодателят? Защото декларацията по т. 2 е унифицирана. Тя важи за всички длъжности. Колкото се отнася до декларацията по т. 1 тук критерият трябва да бъде същия – дали има различен режим за несъвместимост между позицията на съдия в съответния районен съд и председател на съответния районен съд. Ако няма такъв различен режим, очевидно няма обществена необходимост от подаването на тази декларация наново, както за редовите магистрати, така и административните ръководители, съгласно специалния закон. Това трябва да са критериите – новоназначената длъжност предвижда ли частен интерес, при условие че образецът е един и същ на декларацията по чл. 12, т. 2. Очевидно отпада необходимостта от нарочното й подаване повторно, вече от позицията на административен ръководител. И вторият критерий е – позицията на административен ръководител има ли различни правила за несъвместимост от тази на редови магистрат или ако прокурор е станал съдия, председател на ОС и т.н. Това са критериите, но е важно декларациите да бъдат оповестени. Аз повтарям становището си, което е общо впечатление, че на законодателната и на съдебната власт декларациите са публикувани. Изпълнен е чл. 17, ал. 2. Не стоят така нещата в изпълнителната власт, но това е друг въпрос. Много важно е вследствие на този семинар да бъдат публикувани декларациите на съдебните служители и там да се водят стриктни регистри. Това би било изключително ново, защото една система би могла да се обновява ежедневно. Ако това е една от стъпките за подобряване на нашата система, този семинар би бил полезен, защото съвсем скоро Комисията за конфликт на интереси ще потърси изпълнени ли са задълженията по чл. 18 за водене на регистри във всички органи в България, за което вече има административно-наказателна отговорност. 

Г-жа Незабравка Стоева: 
Елегантно напомняме на административните ръководители по отношение на съдебните служители там, където са непълни регистрите да бъдат попълнени, да станат по-активни сайтовете във връзка с тези декларации. Колегите, които присъстват тук, освен в качеството на задължени лица по смисъла на закона имате и функциите на административни ръководители и на органи по назначаване във връзка с договорите на лицата, работещи в съответния орган на съдебна власт. Все още не сме стигнали да работим в тази област, защото през изминалите две години усилията бяха насочени към магистратите

Въпрос:
През последните две години се е увеличил броят на делата, които се разглеждат със страни банки. Знаем заповедното производство – това са вземания на банки срещу различни техни длъжници. Колегите масово се отвеждат, когато им се падне такова дело и те имат кредит от тази банка, която обикновено е ищец по едно търговско дело. Разпределяме наново, отива при друг колега. Ако той няма в тази банка кредит започва и гледа делото. Въпросът ми е дали няма да стигнем до ситуация, в която няма да има кой да гледа тези дела. Това са официални банкови институции, а не неизвестни кредитори, от които да се ползват кредити. Имаме случай, в който длъжникът на банката, който е ответник в производството по делото, е искал отвод на колегата, като се мотивира с това, че колегата има кредити. Очевидно е видяно от декларацията, че колегата има кредити от еди коя си банка. Но тя има кредити от банка, която е различна от тази, която е страна в производството и с която е спора за вземането. Но той казва, че „той има много кредити, тегли кредити от банка, той е в банковата мафия, банките са свързани, те са свързани в асоциация” и това се изтъква като основание за отвод. Значи ние трябва да търсим в съда някой, който изобщо няма кредити. Ако трябва да търсим такъв като докладчик – добре, но трябва да търсим и състав!

Г-жа Катя Станева
Няма потребност от допълнителен отвод. Тук се изпълнява ГПК. Ако ответникът има някакви други претенции, да си обжалва съответната заповед по съдебен ред и да си доказва правата, че той не дължи на банката пари. Нали той това трябва да докаже – дължи или не дължи, в крайна сметка? По отношение на прозрачността, колегата Николов много хубаво разясни – конфликтът на интереси предполага частен интерес, предполага облага. Вие не декларирате конфликт на интереси. Вие декларирате задължения към банкова или финансова институция. Това не е конфликт на интереси. По нашия закон един е срокът за подаване на декларации. А за съдържанието на декларацията отговорност си носите Вие. 

Г-н Николай Николов
Общата постановка на Закона за конфликт на интереси изисква не само да бъде упражнено правомощие, за да се подава декларация по чл.12, т. 4, т.е. в случая да се издаде съответната заповед, с която се нарежда изпълнението. Трябва да има и частен интерес, който да води до облага. В един такъв конкретен случай, когато се издава такава заповед, такъв частен интерес липсва. Той би бил налице, ако рязко и то в кратък период от време след упражненото правомощие неговите кредитни условия се смекчат. 

Г-жа Незабравка Стоева
Бих искала да продължа по повод на това, което колегата Попова каза. В края на миналата година или в началото на тази имахме колега, по заповедно производство срещу банка, на която той е клиент. Той се отвежда по много дела – двадесет или тридесет. Пише до административния ръководител, че се отвежда от тези дела, защото е клиент на банката. Оттам административния ръководител му казва: „Или си оттегли отвода или ще ти наложа дисциплинарно наказание, защото бягаш от много заповедни производства”. Колегата е категоричен и казва, че е в конфликт на интереси и не ги разглежда, след което следва наказание „обръщане на внимание”. Колегата обжалва и Върховен административен съд казва: „Правилно се е отвел – въпрос на негово дълбоко вътрешно убеждение със знание за евентуално състояние конфликт на интереси, поради което отменям наказанието”.
По повод на тази публичност трябва да изброяваме колкото се може повече лица, че можем да изпаднем в състояние на конфликт на интереси. Публичност, прозрачност – отново е повод за размисъл, както за всички колеги, така и за нас. Законът може малко или много в бъдеще време да се превърне в един сериозен, застрашаващ акт самата независимост на магистрата. Но не показваме ли с тази публичност на лицата, които ни гледат, кои са ни познатите и близките, чрез които може да се достигне до магистрата, разглеждащ съответното дело. Не им ли показваме повече, отколкото трябва да им показваме? Това обстоятелство може да се превърне в евентуална сериозна заплаха по отношение на независимостта. Както и другото, което казвам – ако има проблем в съдебната система тя е в третата част на основанията – други връзки и отношения, които създават евентуални съмнения по независимостта, това са нерегламентираните контакти. Тук ще разчитаме на честното отношение и свободното вътрешно убеждение на магистратите. 

Г-жа Галина Карагьозова
Дължим на колегите изясняване на един малък детайл по казуса по чл. 327 „обръщане на внимание”. Там административният ръководител беше написал, че обръщането на внимание е по-скоро за етичното отношение на колегата, който чрез отвода си е натоварил останалите съдии. Основният мотив за отмяната на акта на административния ръководител от Върховния административен съд беше, че обръщането на внимание по чл. 327 може да бъде използвано само в случаите на нарушаване на преките служебни задължения. Докато в сферата на етичните задължения чл. 327 е неприложим. Но, действително, в мотивите фигурираше и това, което каза г-жа Стоева, че отводът е изцяло в преценката на магистрата и резултат на неговото вътрешно убеждение и няма как да бъде контролиран по този ред. 

Въпрос:
В тази връзка бих искала да кажа, че има много самоотводи. Има колеги, които злоупотребяват с института на самоотвода на други основания, без достатъчно добре да ги мотивират и по този начин натоварват останалите си колеги. Административният ръководител в случая няма полезен ход на действие.  

Въпрос:
Истината е, че Законът за конфликт на интереси събира изключителен негатив сред колегите ми, заради разнобоя в практиката и за нееднаквото приложение на еднакви норми. Според мен, магистратите заслужаваме да бъдем отделени, ако изобщо имаме място в този закон. Да бъдем отделени в отделна глава с оглед на спецификата – ГПК, НПК, АПК, КТ, ЗСВ и всичко останало, от една страна. Не коментирам изключително абсурдно краткия 7-дневен срок. Моля Ви, ако имате възможност, да предприемете процедура по промяната. Абсурдни са изключително високите санкции. 

Г-н Паскал Бояджийски
В тази връзка бих искал да Ви кажа, че има други мнения, че в случай на административно нарушение по този закон не се прилага давност.  

Въпрос:
Бих искала да спомена, че за разлика от отводите по НПК, където отводите изчерпателно са изброени, в ГПК е по-семпла композицията на чл. 22. Единствено ал. 2 казва „в други останали случаи”, но факултатив – при поискване от страната, т.е. ако няма искане - примерът, за който споменахте със заповедните производства - не би следвало колегата да се отвежда, освен ако не са налице другите хипотези по ал. 1, които са много по-малко, отколкото тези по НПК. В такъв случай ще се получи, че Законът за конфликт на интереси ще се превърне в една обективна предпоставка за отказ от правосъдие. Давате ли си сметка в малките съдилища какво би се случило? Аз не бих искала да стигаме до такава крайност, за която да стигаме до отводи.
Бих искала да попитам за нещо често случващо се – сключване на договори към една и съща банка, тъй като декларацията, която се подава по закон, не е обвързана със срока на договора за кредит, който се предоставя. Следва ли при извършване на рефинансиране към същата банка да се подава нова декларация след като липсва срок? Така или иначе аз съм декларирала изначално своите кредитни задължения към банката кредитор. Казала съм, че съм длъжник на тази банка и който ми иска отвода да го направи по чл. 22 и т.н.

Г-н Николай Николов
Не, не следва, защото самият закон казва „над 5 000 лева”. Освен това самата декларация казва „над 5 000 лева”. Целта на законодателя е да се оповести публично и да се даде гласност на факта, че определен служител или магистрат се намира в кредитни правоотношения с дадена финансова или банкова институция, които са на значима стойност – над 5 000 лева. Оттам нататък какво става с това кредитно задължение, стига да е към същата банка, не е необходимо. Ако, обаче, се тегли кредит от друга банка, тогава вече трябва да се подаде декларация по чл. 12, т. 3, че кредита вече не е към банката Х, а е към банката У и в същата декларация да се посочи, че към Х кредитното задължение е погасено. На деклариране подлежат не само кредитните задължения, а и тяхното погасяване или най-малкото падане на стойност под 5 000 лева, като сбор от лихви и главница.

Въпрос:
Трябва да си следим кредитите и щом паднат под 5 000 лева да ги декларираме ли?

Г-н Николай Николов
Под 5 000 лева или може с погасяването това да стане. Не смятам, че е трудно да се следи погасяването на вноските по кредита. Срокът тече от падането под 5 000 лева.

Въпрос:
Когато дойде при мен конкретно дело и реша, че трябва да си направя отвод, следва ли да подам декларация по т. 4?

Г-жа Катя Станева
Да. В декларацията по т. 4 нямаме срок. Споделихме, че е достатъчно в протокола от заседанието да е отразено, че Вие сте си направили отвод и такава декларация не е необходима.

Г-н Николай Николов
Законът за конфликт на интереси въвежда задължението за подаване на декларацията по чл. 12, т. 4, когато има частен интерес към конкретен повод. Основанията по Закона за конфликт на интереси за самоотвод са много по-малко и много по-тесни като съдържание, отколкото основанията за самоотвод по общите процесуални закони. Например, това че някой е съученик, страна в процеса, свидетел и т.н. е основание за самоотвод, наистина, може би по общия процесуален закон. Виждал съм как съдия от Върховния касационен съд (граждански съдия) се отвежда от дело, защото страна по делото е приятел на неговия баща. Това е основание за самоотвод, безспорно, но по общия процесуален закон. В  случая ГПК. Не е основание за самоотвод по Закона за конфликт на интереси. Защото някой факт, за да е годно основание за самоотвод, по повод и на заповедното производство, трябва този факт да е във връзка с частен интерес. Наказателният съдия, ако негов съученик е участник в делото, какъв частен интерес може да има? 

Г-н Паскал Бояджийски
Уважаеми колеги, върнахме се там, откъдето започнахме. Нашата цел във връзка с провеждането на тези семинари е да провокираме една такава дискусия и от друга страна почти цялото мое изказване беше в насока на следното – има си процесуален ред, по който Вие да прилагате Вашите отводи. Той не е общ в нашия случай, а е специален. Прилагате си специалният ред, който за Вас е общ, но той е специален по отношение на ЗПУКИ. Защото за ЗПУКИ си има ред, който всички администратори и експерти трябва да следват. Вие не сте от тези администратори и експерти. За Вас законодателят е казал, че следвате друг закон – Вашият специален закон. За декларациите по чл. 12, т. 4 се установява неподаването им не от председателя, който и да е той, а от комисията. И тя се установява, когато има конфликт на интереси, а за да има конфликт на интереси трябва да има частен интерес. 

Г-жа Незабравка Стоева
Благодаря на всички колеги от Комисията по предотвратяване и установяване на конфликт на интереси, на колегите членове на Висшия съдебен съвет, на г-жа Попова за чудесното домакинство, което ни осигурихте. Благодаря и на всички административни ръководители за участието в днешният семинар. За мен беше удоволствие да се срещнем с Вас и да осъществим тази среща. 

ПРЕДСЕДАТЕЛ НА КОМИСИЯ ПО
ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ И УСТАНОВЯВАНЕ 
НА КОНФЛИКТ НА ИНТЕРЕСИ И
ВЗАИМОДЕЙСТВИЕ С ИНСПЕКТОРАТА 
КЪМ ВИСШИЯ СЪДЕБЕН СЪВЕТ: /П/

       	НЕЗАБРАВКА СТОЕВА